56 AGAKDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER. 



nas, likasom den hos många andra och stundom närstående 

 former aldrig utvecklas. 



Om den så kallade Jericho-rosen {Anastatica hierochuntica), 

 som än är en ört med från roten utbredda grenar, hvilka bära 

 blad och blommor, än är trädhård med inböjda och likasom 

 hopknutna grenar, bildande då likasom ett nystan, som kring- 

 föres af vinden, känner man sedan lång tid tillbaka (Linn. 

 prcel. p. 483), att dessa olikheter stå i närmaste samband med 

 dess sätt att lefva. Den vexer nemligen på Palestinas och 

 Egyptens under vissa tider af året uttorkade, under andra 

 öfversvämmade sandfält, i närheten af haf eller flod. Sedan 

 dess frukt om hösten är mogen, bojar sig de torkande grenarne 

 tillhopa, bärande frukterne på sin insida. Rullande för vinden, 

 eller kringkastad af vågorne, då vattnen stiga, bär den fruk- 

 terne skyddade af de inböjde grenarne. Då vattnen åter falla, 

 stadnar vexten på den fuktiga och uppvärmda sanden; gre- 

 narne, uppmjukade af vattnet, breda sig åter ut, och från de 

 utkastade fröna spira fram nya plantor. 



Det är väl vanligt, att klängande vexter framkomma ur 

 fröet som upprtäta plantor. Tillsättes dem icke något stöd, 

 så fortsätta de åtminstone någon tid att vexa på detta sätt; 

 tillsättes deremot ett stöd, så förlängas de ofta hastigt och 

 kunna då uppnå en betydlig höjd. Vi odla på trädgårds- 

 rabatterne flera arter Cucurbitaceer, som krypa åt jorden i 

 brist på något stöd, hvarvid de kunde klättra upp med till- 

 hjelp af deras i riklig mångd utvecklade cirrhi; måhända 

 mogna frukterne snarare, då de odlas på nämnde sätt. Men 

 tillvaron af dessa cirrhi torde antyda tillräckligt, att dessa 

 vexter äro danade för att lefva på annat sätt. De i träd- 

 gärdarne odlade TropcBolum arterne förekomma jemväl såsom 

 små örter; apteras på lämpligt sätt ett stöd till vissa arter 

 (Trop. pentaphyllum), kan man få se dem, med tillhjelp af 

 sina krökta bladstjelkar, till och med klänga sig upp i ett 

 mindre träd, och hänga slutligen ifrån trädets krona ned i 

 långa festoner. Uti Lunds botaniska trädgård finnas några 

 exemplar af Evonymus angustifolius, som äro mera än 20 år 

 gamla. De visa den egendomligheten, att under det en del 

 af vexten utbildats till en upprätt buske, för att icke säga ett 

 litet träd, knapt öfverstigande en aln i höjd, hafva några nedre 

 grenar böjt sig ned till marken och likasom krypande utbreda 

 sig deröfver. De nedliggande förgrena sig altjemt med lik- 



