58 AGARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER. 



ändras luddet, och den äldre vexten blir styfhårig. Hos flera 

 af våra vanliga träd (popplar, bok, m. fl.) äro de nyss utslagna 

 bladen ludna, men snart blifva de fullkomligt glatta. Hos 

 aspen har hela den ' yngre vexten både i bladens form och 

 behåring ett från den äldre vexten afvikande utseende. De 

 förändringar, som sålunda förekomma pä samma stånd, eller 

 hos en och samma vextdel, de kunna måhända äfven väntas hos 

 olika individer, när de på olika lokaler exponeras för olika 

 yttre inflytanden. Många vexter torde således, h varhelst de 

 förekomma på mera exponerade lokaler, befinnas mera eller 

 mindre hårbeklädda, under det samma arter på mera skyddade 

 lokaler kunna sakna en sådan hårbeklädnad. Linné anför flera 

 exempel på en sådan olikhet i utstyrsel, som han utan tvekan 

 tillskrifver yttre lokala förhållanden. Om Comarum palustre 

 med ludna blad, som förut varit uppstäld såsom egen form, 

 säger Linné (i FL Lapp.) att ludenheten förekommer på den 

 2-åriga vexten, på blad som öfverlefvat vintren. Om Alche- 

 milla vulgaris säger han {i Fl. Lapp.) att deraf förekomma 

 2:ne varieteter, af hvilka den ena är den naturligaste, mera 

 upprätt, hårig och grön; den andra har nedliggande rödaktig 

 stjelk med glatta och blekare blad: dessa olikheter föranledas 

 af lokala förhållanden (»a sola naturali cultura oriuiitur»). 



I alla dessa olika förhållanden torde man väl icke med 

 fog kvmna se någon de nämnda arternes tendens att bilda nya 

 former; ^de ådagalägga väl i stället att hos vissa vexter före- 

 finnes en förmåofa, att kunna omjrestalta sin form efter de lokala 

 vilkor, som erbjudas lifvet. Denna omgestaltning sker hos 

 dessa vexter på ett för arten bestämdt sätt; och den före- 

 kommer hvarhelst samma art exponeras för enahanda förhål- 

 landen. Alla de förändringar i utseende och hos särskilda delar, 

 som på detta sätt uppkomma, måste anses tillhöra artens form- 

 krets, sådan denna en ffåno- blifvit bestämd för artens lif; 

 och dessa förändringar torde väl hafva förefunnits så länge 

 arten existerat, och skola nog återkomma så länge den fort- 

 lefver på jorden. Aro de yttre former, som samma lif under 

 olika yttre förhållanden ikläder sig, stundom sins emellan mera 

 afvikande än de som stundom skilja olika arter, så torde de 

 för naturforskaren, som ställer sig på Linneansk grund, jem- 

 väl kunna tjena såsom nya bevis för den åsigt, att betydelsen 

 af likheter och olikheter hos formerne i naturen icke får be- 

 dömmas efter deras mer eller mindre i ögonfallande beskaffen- 



