BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 10. N:0 12. 59 



het, utan måste väl betydelsen deraf i hvarje särskildt fall 

 pröfvas; om ock man i många fall tror sig kunna sluta der- 

 till efter analogier. Naturen har sin eoen logik, och Linné 

 skref derföre såsom corollarium till sin lagbok: In Scientia 

 7iaturali principia veritatis ohservationihus confirmari dehent. 



c) Olikheter i artens yttre form, Jivilka städse förekomma 

 hos olika individer, likasom tillhörande artens normala 

 formkrets. 



Det har redan blifvit påmint derom, att hos de dioika 

 vexterne samma arts individer kunna vara sins emellan vå- 

 sendtligen olika (Individer af olika kön). Om i dessa fall, 

 ehuru olikheterne hafva den största betydelse, de olika indi- 

 viderne måste nödvändigtvis anses tillhöra samma art, så torde 

 man väl med fog kunna antaga, att äfven mindre olikheter 

 kunna förekomma hos olika individer, hvilka ligo-a inom ar- 

 tens normala formkrets. En noggrannare jemförelse visar lätt, 

 att sådane individuela olikheter förekomma öfver allt, ehuru 

 ofta så föga märkbara, att de alldeles förbises i botanisternes 

 beskrifningar ^). De kunna uppenbara sig i större eller min- 

 dre förändringar i vextens yttre form, i blommornes färg, i 

 frukternes smak, i vissa biologiska förhållanden o. s. v. Om 

 de oftast förekomma i delar och i afseenden, som hafva min- 

 dre betydelse, så sträcka de sig i andra fall äfven till vex- 

 ternes vigtio-aste delar. Finnas inom artens formkrets liera 

 racer, eller grupper af individer af särskild beskaffenhet (olika 

 kön), så utesluter icke detta förekomsten af individuela olik- 

 heter inom hvardera gruppen särskilt. Om således arterne 

 hafva hvardera sitt eget lif, som utpreglar sig i vissa yttre 

 former, så vill det svnas som i dessas begränsning rådde en 

 viss frihet, som måhända betingas af sjelfva vextlifvets art, 

 och dess passiva mottaglighet för inverkan från yttre för- 

 hållanden. 



De flesta arter hafva utan tvifvcl en benägenhet att an- 

 taga en viss form för hela ståndet, och lättast torde detta 

 vara märkbart hos de större och länge lefvande träden. Man 

 kan vanligen redan på långt håll skilja träd af olika slag från 



•) Jag har redan ofvanför erindrat om Linnés uttalanden härom ; och 

 jag har sökt göra gällande, att en olika uppfattning af arten torde bero i 

 vissa fall på ett förbiseende eller misskännande af de individuela olik- 

 heternes tillvaro. 



