60 AGARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER. 



hvarandra (fiir, gran, björk, bok). En sådan egendomlighet i 

 form framkallas utan tvifvel genom flera combinerade för- 

 hållanden. Normalt utgå grenarne på något när bestämda af- 

 stånd ifrån hvarandra och i viss riktning, som kan vara olika 

 hos olika trädslag — i grenarnes täthet, i benägenheten att 

 utveckla vissa grenar mera än andra o. s. v. Under utveck- 

 lingens fortgång tillkomma ytterligare olikheter i den ur- 

 sprungliga anläggningen; öfre grenar af kastas hos pilar och 

 popplar, nedre grenar, som vissna, affalla snart hos de flesta, 

 men sitta som döda länge qvar hos andra (granen). Det är 

 lätt begripligt att en egendomlighet i form, som är beroende 

 af flera inverkande moment, också måste vara underkastad 

 många afvikelser, till en del beroende af yttre förhållanden 

 på de olika lokaler, till hvilka vexterne spridas i den fria 

 naturen. 



Huru sådane lokala olikheter (rikligare eller knappare 

 tillgång till ljus och luft, bättre och sämre jordmån o. s. v.) 

 inverka, ser man öfveralt, om man blott derpå fäster någon 

 uppmärksamhet. Man ser trädet ofta böja sina grenar på ett 

 abnormt sätt, likasom för att undvika ett annat närstående 

 träds område ; och i skogen få de grenar, som utgå mot friare 

 rymd, en starkare utveckling. Hos tallen försvinner det yngre 

 trädets coniska form, så att antingen, der träden stå glesare 

 och de nedre grenarne äfven kunna komma till utveckling, 

 den äldre furan närmar sig den form, som ofta anses karak- 

 teristisk för Libanons cedrar; eller, der träden stå tätare, den 

 får den form, som är vanlig i den nordiska timmerskogen. 

 Inijen lär väl antaga, att sådane olikheter antyda någon ar- 

 tens tendens att skilja sig i särskilda arter; vextens passiva 

 lif har fått vika för den yttre omgifningens makt; och de 

 många individerne i timmerskogen få en viss likhet i yttre 

 form under inflytande af samma yttre förhållanden. Det är 

 väl liknande anledningar, som betinga flera af de individuela 

 olikheterne. Och livad som i det citerade exemplet ter sig 

 mera synbart i stort, det förekommer väl äfven med afseende 

 på vexternes särskilda delar, hvilka sammansättas af elementer, 

 som i sin ordning kunna utbildas talrikare eller färre, mera 

 i en riktning på ett ställe, kanske i en annan på ett nära 

 befintligt. 



Hos de röda Algerne finnas många, der delarne anläggas 

 med den största regelbundenhet, och der denna regelbundenhet 



