68 A6ARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER. 



så förefaller det mig icke blott sannolikt, utan väl äfven be- 

 visligt, med afseende på flera af våra kulturvexter, att de en- 

 dast äro genom konst frambringade patliologiska afvikelser 

 ifrån de i naturen förekommande vilda stamarterne. Och äfven 

 den skillnad, man ofta gör, emellan tillfälliga variationer och 

 constanta racer, torde väl näppeligen föranleda ett annat upp- 

 iattningssätt. 



Linné antog i allmänhet, att dessa kulturformer endast 

 voro orenom konst tillkomna eeendomlio-a bildnine^ar, som åter- 

 gingo till sina stamarter, när de fortplantades genom frö och 

 utsåddes, flera generationer efter hvarandra, på icke genom 

 konst förberedda localer. Th. Fries {Kultur v externes ursprung) 

 uppgifver att såväl moroten som palsternackan blifvit ursprung- 

 ligen hos oss införda såsom kulturvexter; och att de båda, 

 sedermera förvildade, spridt sig vida ikring till olika localer. 

 De odlade racernes eoendomlio-het, att hafva roten starkt ut- 

 bildad, med egendomlig smak, och med olika qvaliflcationer 

 hos olika varieteter, är hos den förvildade vexten fullkomligt 

 försvunnen. Den vanliga vinrankan hör utan tvifvel till den 

 gamla verldens äldsta kulturvexter. Man odlar den på i 

 någon mån olika sätt, efter localernes olikhet. Man känner 

 också deraf många olika variationer, och man vet att vinet 

 från olika ställen kan hafva mycket olika egenskaper; det är 

 ock den säregna beskaifenheten af olika vinsorter, som bereder 

 1 många fall åt dem en mycket stor afsättnino-. Det ligger- 

 således i odlarens intresse, att bibehålla dessa egenskaper oför- 

 iindrade. Om således locala variationer hade benäo-enhet att 

 öfvergå till särskilda arter, så skulle väl detta företrädesvis 

 väntas lios vinrankan. Men i motsats härtill säger Alph. De- 

 candolle {Geogr. Bot. p. 872), att om en vinranka påträftas i 

 den fria naturen, det är omöjligt afgöra om den der är ur- 

 sprungligen vild, eller härstammar från odlade exemplar, som 

 förvildats, Linné omnämner i sin skånska resa, att man vid 

 Gärsnäs gjort försök med vinodling, men att försöket upp- 

 gifvits mera än 20 år före hans dervaro; dock fiinnos ännu 

 på platsen exemplar, som blifvit vilda liksom stammen». 



Fruktträdsodlaren har lärt sig, att både öka frukternes mängd 

 ocli deras storlek, sockerhalt m. in. Uti en afhandling, införd 

 i de Skand. Natur f. Förhandl. vid mötet i Kjöhenhavn år 

 1873, har en af nordens skickliiJ^aste trädgårdsodlare, Etats- 

 Rådet Hoflman Bång, lemnat en redogörelse för de nästan 



