BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BANU 10. N:0 12. 7I'3 



1). Muller anmärker: att >efter en låuovario- kvliir väder- 

 lek, framkomma nejlikorne med saminauflutne färger; och att 

 alkaliska substanser i jorden betinga hos löfkojorne hvitpunk- 

 terade blomblad, likasom hortensierne blifva blå genom jern- 

 oxider». Det är väl antagligt, att mänga andra nyanceringar 

 i blommornes färg kunna hafva liknande anledningar. iluUer 

 tilläsfffer: »dessa förändringar häfvas likväl med försvinnandet 

 af deras orsaker; och det är endast genom inverkan pa mo- 

 derplantan, som constanta föriindringar frambringas». 



Redan Linné påminner om Hera i den fria naturen före- 

 kommande exempel på vexter, som pä ett eller annat sätt för- 

 iindra l)ladens gröna färg; han omtalar näora tecknade med 

 en livit fläck pä bladskifvans midt, andra med en svart eller 

 en röd; några med hela l)ladet tecknadt med -t-kantiga Häckar, 

 andra med punkter eller linier, eller med olikfärgade kanter. 

 Man luir i sednare tider med ifver eftersökt vexter, som antyda 

 benägenhet till sådane förändringar, och under lämpligt be- 

 lumdlingssätt lärt sig att öka de naturliga tendenserne. Man 

 liar sålunda lyckats frambringa de brokiga maskerad-kostymer, 

 livarmed de så kallade bladvexterne nu öfverallt prunka i de 

 moderna vexthusen. J^ikasom de förändringar i bladens färg 

 vi se föregå hvarje höst, och föregå på samma sätt hos indivi- 

 der af samma art ; likasom hos flera blommor färgen förändras 

 med fortskridande utbildning (Boragineer m. 11.), så torde väl 

 äfven de fö]-ändringar i färg, som odlarens konst frambringar 

 hos bladvexterne, åtminstone i vissa fall ske med tillhjelp af 

 ljusets inverkan. Hos ]^vo7iijnius Japonicus förekomma bladen 

 ofta hvitfläckiga pä exemplar, som hållits instängda i vext- 

 husen; men ett sådant exemplar, utflyttadt i det fria, åter- 

 tager vanligen de friska bladens gröna färg. Hos många fram- 

 komma de brokiga färgerne bättre, då vexten sättes längre 

 tillbaka på mindre belysta platser. Den varietet af Dactylis 

 (jlomerata, som nu odlas med hvitfläckiga blad, är väl också 

 en slags bleksots-patient, som genom sjelfva förökningssättet 

 qvarhålles i ett ständigt svaghetstillstånd. 



Har nu blomsterodlaren en gång lärt sig de konstgrepp, genom 

 livilka blommornes och bladens färger förändras, så är det väl 

 äfven tänkbart, att han i någon mån har i sin magt att öka 

 eller minska de naturliga tendenserne. Men svårligen torde 

 man med fog ifrån dessa förändringar kunna deducera någon 

 egen vextens benägenhet till utbildande af nya former. Den 



