BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAM) 10. N:0 12. 75 



hålla af artens egendomlighet, så återgå andra, och väl oftast 

 (le iiesta, till artens normala form, under det åter andra kunna 

 bilda nva mellanformer. 



Af vissa träd förekomma dvergformer, som stundom der- 

 jemte utmärka sig genom andra egendomligheter. Hos asketi 

 förekommer en sådan dvergform, som har egendomligt hiei- 

 nierade och krusade blad. Om en liknande afart af bok 

 {Fagus aistata) antager London utan tvekan, att den endast 

 är en monströs form. 



Det torde förnämligast vara former af här sednast beteck- 

 nade slag, som stundom upptagits såsom egna arter [Sambucu^ 

 laciniata Retz.), och väl företrädesvis kunde såsom »begvnnande 

 arter.v med något foo- anföras. Jag; skall således tillåta nii" 

 nedanför något mera i detalj till dem återkomma. 



Vexternes blommor betraktas vanligen såsom tillkomne 

 genom en metamorphos af delar, hvilka skulle haft annan 

 •anordning, andra former och andra functioner, såvida denna 

 metamorphos icke försio-o-ått. Aro oro-auerne i blomman om- 

 bildade blad och axelpartier, och genomföres metamorphosen 

 lios olika arter än mera, än mindre fullkomligt, så låter det 

 väl tänka sig att metamorphosen, om ock tenderande till en 

 viss för typen normal bildning, dock kan i vissa fall vara 

 genomförd mer eller mindre fullkomligt, och på ett från den 

 normala typen mer eller mindre afvikande sätt. Några exempel 

 må anföras: 



Den form af blomstret, som väl i allmänhet anses för en 

 vigtig character hos Umbellaterne, och som äfven gifvit gruppen 

 sitt namn, uppkommer utan tvifvel genom en pä eget sätt 

 ofenomförd ombildnino- af stam och srrenar. Vanlig-ast före- 

 kommer väl blomstret under form af dubbel iwibella; dock 

 förekomma arter, der metamorphosen likasom endast delvis är 

 genomförd, der de enkla umbellerne sitta hvar för sig på 

 relativt oombildade grenar. Sjelfva denna olikhet anses ofta 

 characteristisk för olika slägten. I andra fall kan man få se 

 att hos samma art {Årchantjelica och Fenda), der den dubbla 

 umbellan förekommer nästan alltid skarpt utpreglad, den till- 

 fälligtvis kan antaga form af en förlängd panicula, der på en 

 > genomvuxenv stam, blomstren sitta i verticiller på sina långa 

 blomstjelkar. Det synes mig som i detta fall den abnorma 

 formen måste tydas, icke såsom någon artens tendens till varie 



