76 AGARDH, LINNÉS LÄKA OAl VEXTERNES ARTER. 



ring, utan såsom en tillfällig ofullkomlighet i genomförandet 

 af den för gruppen typiska metamorphosen. 



Hos umbellater och andra vexter, som hafva ett snarlikt 

 blomster, äro kantblommorne stiindom utbildade på annat sätt 

 än de inre blommorne. Hos Snöbollen och Hortensian utgöres 

 hela blomstret af blommor, som hafva kantblommornes form. 

 Afvikelsen torde antyda en egendomlighet i metamorphosens 

 genomförande. I närmaste analogi härmed förekommer hos 

 Syngenesisterne disk- och kantblommor förändrade, än så att 

 nästan alla blommor utbildas till diskblommor, än nästan alla 

 till kantblommor. Näppeligen torde dylika olikheter kunna 

 antagas såsom bevis för någon artens benägenhet att variera. 



Den metamorphos af bladdelar, hvilka ingå i blomman, 

 genomföres jemväl hos olika vexter mer eller mindre fullstän- 

 digt. Om man hos några (törnrosen) i de yttre calyxttikarne 

 ännu spårar, mer eller mindre tydligt, de ometamorphoserade 

 bladens form, så hafva deremot hos de flesta andra vexter • 

 calyxflikarne en från de ometamorphoserade bladen mer eller 

 mindre afvikande bildning. Så t. ex. hos Papaver-arterne ; 

 men det linnes en form (P. hracteatum), der den, som vanligt, 

 på en längre blomstjelk höjda blomman omslutes af fullkom- 

 ligt bladartade delar. Den ovanliga formen har utan tvifvel 

 uppkommit derigenom, att metamorphosen i de yttre delarne 

 icke är lika fullkomligt genomförd, som hos andra Papa- 

 veraceer '). Hos den vanliga tulpanen förekommer icke sällan, 

 att en eller flera af de perigoniala bladen sitta nedanför blom- 

 man, och då ofta både till form och färg mera öfverensstäm- 

 mande med de vanliga bladen. 



De många förändringar i blommans form och utbildning, 

 som ofta förekomma i ett och samma syngenesist-blomster, 

 blifva hos många andra vexter characteristiska för familjer 

 eller slägten o. s. v. För Caprifolium och Linncea är den 

 symmetriska blomformen karakteristisk; hos flera Lonicera- 

 arter kallar man väl oftast blomkronan regelbunden. Hos 

 Tjonicera alpiyena kan man hos blommor af en och samma 

 buske få se de tydligaste öfvero-ångar emellan båda. Jemte 

 olikheten i form, (innes ofta i den symmetriska blomman den 

 egenhet, att den ene ståndaren antin-gen aldeles abortierar, 



') Huruvida P. hracteatvm är en från P. orlentale skiljd art, torde 

 måhända kunna betviflas. Bracteerne hafva synts mig stundom mera. 

 stundom mindre utvecklade, och saknas väl äfven stundom. 



