84 AGARDH, LINNÉS LJVRA OM VEXTERNES ARTEK. 



»kulle således icke tjena lör det stora ändamål, för hvars utlö- 

 rande de blifvit tagna i anspråk af Darwin och hans efterföljare- 

 Darwin säger (p. 255): Det har redan blifvit anmärkt, att 

 graden af fertilitet, både vid en första korsning och hos der- 

 igenom uppkomne hybrider, vexlar mellan ingen och full- 

 komlig fertilitet. Det är öfverraskande i huru många olika 

 afseenden denna gradation kan visas förekomma; men endast 

 den yttersta contouren af facta kan här återgifvas. Om pollen 

 från en art af en vextfamilj strös på stigmat till en art af 

 annan familj, så verkar detta pollen icke mera än lika mycket 

 oorganiskt stoft. Från denna lullkomliga sterilitet kan pollen 

 från olika arter af samma slägte, tillförd stigmat af annan art, 

 visa en fullständig gradation uti antalet af frambringade frö 

 ända till fullkomlig fertilitet; och, som vi hafva sett i vissa 

 abnorma fall, äfven till ett öfvermått af fertilitet, utöfver den 

 som artens egna pollen frambringar. Så äfven hos de fram- 

 bragte hybriderne; der iinnas de som aldrig frambragt, och 

 sannolikt aldrig skola framljringa. äfven med användande af 

 pollen från endera stamplantan, ett enda fertilt frö: men i 

 vissa fall kan ett första spår till fertilitet upptäckas deruti, 

 att pollen från endera stamplantan förorsakar att hybridens 

 blomma tidigare vissnar än den annars skulle hafva gjort; och 

 det är väl bekant, att en blommas vissnande är ett tecken tiJl 

 begynnande befruktning. Från denna yttersta gräns af sterilitet 

 hafva vi sig sjelf befruktande hybrider, frambringande ett större 

 och större antal frö, ända upp till fullkomlig fertilitet. > ') 



Ägde man rätt, att på detta sätt sammanfatta resultaternc 

 af de med korsning gjorda försöken hos vexterne, så skulle 

 visserligen dessa med stor fördel kunna begagnas såsom stöd 

 för de Darwinska åsigfterne. Men likasom man svårligen numera 

 torde kunna anse utvecklingen af färre frön hos vissa artei' 

 såsom någon öfvergång till de liybrida vexternes absoluta ste- 

 rilitet, likaså torde man väl näppeligen kunna antaga att en 



') Gärtner {Bastån! Er:, p. lili)) erindrar derora, att nian icke alle- 

 nast stundom kallat ympade individer för hastar-dcr, utan jemväl antagit 

 att vid yrapningen ym})en likasom motsvarade pollenkornet, så att genom 

 den olika ämnen och safter öfverfördes från ett individ till ett annat ; genom 

 blandningen af båda skulle sålunda kunna inverkas på form, fårg ock smak: 

 hvadan äfven uttalats att l)astardbcfruktning stode i närmaste analogi med 

 vmpningen. Gäitner visar tillräckligt tydligt huru högst olika förhållandet 

 är, och tillbakavisar pa det l)cstämdaste hela denna tankegång. — Måhända 

 hvilar ofvan anförde deduction af Darwin på ett dylikt antagande af ympers 

 och oculagers analogi med hybrirler. 



