!M) AdAllDH, MNNKS I.ÄKA OM VKXTKRNKS AKTER. 



0:0 Om en bildnino- af iiva arter päoar i naturen, ^;i kan 

 <len aldrio- ske öfenom bastard-bildnino-; eniii' sträfvandet att 

 Aterga till artens urtyp är omisskänneligt. 



6:0 Den genetiska härkomsten af i naturen uppkomne ba- 

 starder kan endast hypothetiskt bestämmas efter utseendet, 

 emedan icke könet hos endera stam-arten, utan artens typiska 

 öfvermakt ger prägel åt bastardens form, och vid korsning 

 (ömsesidig) fullkomligt lika typei- uppkomma (Jfr. Gärtner 

 Bastard Erzeng. p. 599). 



v) Variabilitetens beti/ Jel.se for uppkomsten af uija 

 arter. 



1 det föregående har jag sökt visa, att mänga olika for- 

 mer, som förekomma hos vexterne, och af hvilka de flesta ofta 

 upptagas under en gemensam benämning af variationer, utgöra 

 bildningar af mycket olika beskaffenhet och väl äfven hafva 

 olika betydelse. Att sammanslå dem alla, och uppsumera dem 

 i ett enda facit, för att genom dettas storlek fa bevis för for- 

 mernes föränderlighet och arternes obestämdhet, torde icke 

 böra anses utgöra en tillfredsställande bevis-föring lo]- ett sådant 

 resultat. 



Ingen lär väl hälla före att vissa almorma bildningar, som 

 utan tvifvel äro rena sjukdomsformer, kunna utgöra något 

 uppslag till en ny art. Galläplebildniugen och andra af para- 

 siter förorsakade utvexter framkallas tvdlio-eu o-enom ett i vcx- 

 ten infördt främmande iimne, som oskadli^göres 2"f'i^om ett 

 rikare tillströmmande af vextens egna safter, och (^tt deral' 

 föranledt hopande af abnorma delar. 



En stor del af de vexter, som vi odla i trädgårdar ocb 

 ]j!i åkern, mei- eller mindre förändrade ifrån deras vilda stam- 

 plantor, äro jemväl, om icke egentliga sjukdomsformer, dock 

 ett slags abnorma eller pathologiska tillstånd, som framkallats 

 genom kultur, och äga bestånd så länge de odlas under mei- 

 eller mindre onaturliga förhållanden. Linné uttalade, utan all 

 tvekan, att likasom de Hesta variationer uppkommit genom 

 kultur, så lemna också odlingsförsök, inedelst frö, det säkraste 

 medel att pröfva deras betydelse. Likasom vexter odlade i 

 rikare jordmån utbildade sig i »luxurierando former, så antog 

 han att kulturformerne återgingo, när de såddes i magrare 

 jord. Men när han uttalade detta såsom allmän regel, så med- 

 gaf han, att en viss benägenhet till ärftlighet äfven hos kultur- 



