BIHANG TILL K, SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 10. N:0 12. 103 



siff den normala formen. I alla händelser liar en låna; erfaren- 

 het lärt, att så är förhållandet. Den kopparröda färgen ger 

 onekligen åt Blod-boken ett mycket egendomligt utseende. 

 För många år tillbaka iitlades på en särskild rabatt i Lunds 

 botaniska trädgård en mängd ollon, alla insamlade från det 

 enda exemplar af blodboken, som då här förefans. Då efter 

 några år de uppgångna plantorne granskades, visade sig att 

 under det några bibehållit moderståndets färg, det vida öfver- 

 vägande antalet återgått till utseende af en vanlig bokplanta, 

 medan några kunde sägas medlande mellan båda. Och ena- 

 handa torde väl förhållandet vara med de lleste andra varie- 

 teter: liera eller färre repetera modervextens egendomlighet, 

 de flesta återtaga artens normala utseende. Genom att gallra 

 bort de individer, som synas mindre återgifva den form od- 

 laren önskar fortplantad, kan således äfven genom frö vissa 

 former bibehållas. Uti den fria naturen, der denna sednare 

 process icke eger rum, skola dock den normala formens tal- 

 rikare individ småningom vinna öfverhand, och sålunda skall 

 en der uppkommen variant form, efter liera eller färre genera- 

 tioner, åter vara försvunnen. Darwin säger: »om flera varie- 

 teter af hvete sås tillhopa, och det deraf blandade fröet åter 

 sås, så skola några af varieteterne — de som bäst passa för 

 jord och klimat, eller de som liafva den ymnigaste affödan — 

 öfvervinna de andra, lemna allt mera frö, och följaktligen 

 efter få år hafva undanträngt de andra varieteterne. Vill 

 man bibehålla ett blandsäde af äfven så föga afvikande varia- 

 tioner som hos sockerärterne, så måste de för hvarje år odlas 

 hvar för sig, och utsädesfröet sedan blandas i den proportion 

 som vederbör; i annat fall skola de vekare racerne ständigt 

 mera aftaga i antal och försvinna slutligen alldeles;>. 



Jag skall icke citera flera exempel för det väl länge 

 kända förhållandet, att variationer äro benägna att återgå till 

 artens normala utseende vid fortplantning medelst frö; och 



allt sedan Linnés tid har väl detta temlio-en allmänt varit 



o 



antaget. Om således å ena sidan variationer stundom uppstå 

 vid artens normala fortplantning genom frö, men å andra 

 sidan de varianta formerne synas benägna att åter försvinna 

 vid nya individers uppkomst på samma sätt; så torde fort- 

 plantning genom frö icke lemna något medel för frambringan- 

 det af nya, i naturen bestående arter: individerne förändras 

 men arten blir till lif och karakterer oförändrad. 



