106 AGARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER. 



ökning medelst sättqvistar, rotskott o. s. v. de nya stånden 

 strängt bibehålla moderplantans kön. 



Schimper, hvars både noggranhet och rika erfarenhet om 

 allt som berör mossornes lif ingen torde bestrida, yttrar {Rech. 

 sur les Mousses p. 55) att hermaphrodita och monoiska mossor 

 normalt utbilda frukter, under det dioiska ofta icke fructificera. 

 Ehuru både han sjelf under 10 år och andra bryologer sökt 

 efter fruktbärande exemplar af den i Khendalen och tillgrän- 

 sande bergstrakter mycket allmänna Hypnuni abietijiiim, man 

 dock icke lyckats der öfverkomma ett exemplar i frukt; oak- 

 tadt der förekommande stånd voro rikligen försedda med hon- 

 blommor. Då deremot vid Kristiania Schimper påträffade en 

 tufva med hanblommor, ansåg han sig nästan på förhand viss 

 om att honplantornc der skulle bära frukter, hvilket han också 

 snart fann bekräftadt. Om således den i Rhendalen allmänna 

 honplantan der icke kan fortplantas genom sporer, men dess 

 allmänna förekomst nogsamt bevisar, att den der fortplantas 

 på annat sätt; och enär det om mossorne i allmänhet är kändt, 

 att de äro rikligen försedda med andra fortplantningsmedel, 

 som äro mer eller mindre tydligt analoga med högre vexters 

 fortplantning genom delning, så torde det af detta och af 

 andra sådane väl constaterade förhållanden tydligt framgå, att 

 en ståndets oföränderlighet torde allmänt förefinnas hos vex- 

 terne; att ståndets egenskaper ärfvas vid fortplantningssätt, 

 som åvägabringas genom ståndets på ett eller annat sätt verk- 

 stälda delning; och att denna ärftlighet sträcker sig ända der- 

 hän, att icke ens olika kön kimna uppkomma hos de dioika 

 vexterne, när nya stånd frambringas genom sådant förök- 

 nings-sätt. 



Hvad jag här framhållit, det följer väl af hvad man redan 

 längesedan antagit, att nemligen knoppen och embryot äro 

 väsendtligen olika ; att genom förökning medelst knoppar indi- 

 viderne likasom fortsättas eller förgrenas; genom embryot bil- 

 das en ny vext ^). Ar den gamla satsen riktig, så torde deraf 



') Linné skiljde strängt emellan fortplantning genom frö {»generation») 

 och förökning genom lökar, oculager, särskildta skott; Om detta sednare fort- 

 plantningssätt säger han, att det snarare bildar ett fortsatt lif eller utgör 

 en lifvets förgrening, än en ny generation (Anim. comjJos. p. 7). En fylld 

 blomma eller en monströs fortplantas icke genom frö, utan genom nedlagde 

 grenar eller rötter (Phil. Bot. n-.o 150). Gemma nihil aliud est nisi herba 

 coarctata — — Semina vero sunt plantulte distinctie . . . : hinc crescit planta 

 l^er gemmas uti Polypus, per semina vero uti per ova animalia; hinc gemma 

 planta nova dici nequit sed continuata; semen autem omnino nova seu propå- 



