108 AGAKDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER 



dets ') egcndomligheter af tillfällig variation (Blodboken, per- 

 siljehyllen), eller af hybrid natur {Cytisus Adami); om de bibe- 

 hålla samma kön (Pilar, Poplar), äfvensom på samma sätt om- 

 bildade blommor (Kerria japonica); sä förökas härigenom endast 

 vexten sådan den är hos moderståndet : individernes antal för- 

 ökes med bibehållande af deras individiiela eo-endomlig-heter. 

 Men om, då vexten fortplantas genom frö, de individuela egen- 

 domligheterne än bibehållas hos några af de nya individerne, 

 än förändras hos andra; om endast genom sådan fortplantning 

 alla de särskilda modificationer, som tillhöra artens formkrets 

 (han- och honstånd m. fl.), knnna återbildas; om hos de dioika 

 vexterne fröbildningen icke kan åstadkommas utan efter en 

 befruktning, dervid organer från olika stånd måste medverka 

 — så måste väl i alla dessa förhållanden liofaa bevis för, att 

 fröbildningen är afsedd för ett särskildt utanför individets lif 

 liggande ändamål — för hibehållande af artens lif i de olika 

 former, som tillhöra dess formkrets. Kär individerne på sitt 

 sätt mångfaldigas i nya stånd, så vidmakthålles det egendom- 

 liga hos individet; när arten fortplantas genom sina organer, 

 så icke blott återbildas de olika former, som tillhöra artens 

 formkrets, utan de återkomma ock i sina normala former. Så 

 synes på detta sätt vara sörj dt både för bibehållande af en 

 viss bildningens frihet hos de särskildta individerne, och för 

 artens permanens inom de gränser, som för hvarje art blifvit 

 bestämda. 



Det förekommer mig som man af dessa naturens egna an- 

 ordningar vore berättigad antaga, att likasom ståndet hos vex- 

 terne har sitt lif, sin uppkomst och utveckling, sin fortvaro 

 och sitt mångfaldigande genom vissa förökningssätt, så har 

 äfven arten sitt lif och sina organer derför, sin uppkomst en 

 gång i tiden och sin utbredning (till olika localer), samt sitt 

 fortplantningssätt genom egna organer. Om artens lif är i 

 viss mån bundet vid individernas, så framstår det dock åtmin- 

 stone periodiskt genom egna organer, som tillkomma uteslu- 

 tande för fullgörande af artlifvets functioner. 



') Gärtner har uti sitt ofta citerade arbete upptagit frågan huruvida 

 oculager, ympar m. fl. framkalla förändringar, analoga med dem som upp- 

 komma genom korsning, och har ansett sig kunna derpå lemna ett bestämdt 

 nekande svar. Han framhåller deras egenskap att fortj^lanta moderståndets 

 alla characterer, utan att nämnbart inverka på den stam, till hvilken de 

 blifvit öfvcrflyttade. De matas af den, med bibehållande af sina särskilda 

 egenskaper. 



