BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAXD 10. N:0 12. 117 



sä.^'as, att ingenstädes inom vextverlden naturen användt en 

 motsvarande rikedom på olika former och olika utvägar, hvilka 

 synas tillkomne för bestämda ändamål och hvardera på sitt 

 sätt motsvara sin uppgift. Den oändlio-a nyanceringen i blom- 

 strets och blommans former, de förändringar såväl hos vig- 

 tigare organcr som accessoriskc bildningar, hvilka förekomma 

 i olika vexters blommor — huru betydelselösa de än stun- 

 dom kunde förekomma — alla synas de hafva sin betydelse 

 och antyda utan tvifvel olikheter i det sätt, hvarpå olika 

 vexter förbereda nya generationer, nya representanter af det 

 lif som danat dem. Linne använde i rikaste mått alla dessa 

 modifikationer i blommans structur vid karakteriserandet af 

 vexternes slägten; och just emedan öfverensstämmclser i detta 

 afseende hos olika arter antydde öfverensstämmelse i full- 

 oörandet af vextlifvets vigtigaste function, blefvo äfven de af 

 honom uppstälda slägtena »naturlio^aj. 



Ofver sjelfva sättet huru blommans bildning — med sina 

 för hvarje slägte säregna modificationer — lämpade sig för 

 visst ändamål, derom uttalades väl först en bestämd mening i 

 Chr. K. Sprengels för sin tid onekligen utmärkta, men dock 

 länge allt för mycket förbisedda arbete: Das entdeckte Geheim- 

 niss deo' Natur im Bau imd in der Befruchtung der Bb.imen, 

 Berlin 1793. Om ock här och hvar förekomma sökta tolk- 

 ningar och kanske öfverdrifter i flera fall med afseende på 

 insekters oumbärlighet för befruktningens fullgörande, så finnas 

 dock en sådan mängd detaljerade observationer, att man icke 

 gerna kan betvifia de allmänna slutsatser, som han anser sig 

 deraf kunna draga. Sprengel hade observerat, att vid beröring 

 med vatten Pollen-kornet brast och iitkastade dervid sitt inne- 

 håll. Han droo- deraf slutsatsen, att under blomningen stån- 

 daren nödvändigtvis borde vara skyddad både för regn och 

 dagg; och dermed ansåg han jemväl förklaradt, livarf öre blom- 

 man både är tillsluten under den tid daggen faller, och hvar- 

 före den öppnas förr eller sednare på morgonen; han anmärkte 

 att den vidöppna blomman af samma skäl vore mer eller 

 mindre lutande eller hängande ; men att den vipprätta ofta hade 

 formen af ett rör, som genom kransar af hår eller fjäll på 

 olika sätt kunde hållas sluten. Framför allt fäste Sprengel 

 uppmärksamhet på nectar-afsöndringen i blomman, såsom ett 

 utmärkt lockbete för många olika slag af insekter, och huru- 

 ledes nectariet vore placeradt på sådant sätt, att den besökande 



