BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 10. X:0 12. 121 



arters framkomst, livarföre denna mångfald i de fungerande 

 organernes structur, som långt ifrån att befordra hybriders 

 uppkomst, måhända på goda skäl snarast kunde anses till- 

 kommen för att hindra deras bildning. Linné fann ett svar 

 på dessa frågor i skapelsens afsedda mångfald och rikedom; i 

 den åsyftade tillvaron af särskilda arter, danade för olika ända- 

 mål, och försedda med organer lämpade för de functioner de 

 hade att fullgöra. Ingen fläck på jorden skulle vara utan 

 sina vexter, och alla motsvarande de ändamål, för hvilka de 

 tillkommit. 



Enligt den Linneiska uppfattningen af arterne — såsom 

 uttryck för olika lif — och af hela det naturliga systemet — 

 f^åsom uttryck för större och mindre lifvets olikheter hos olika 

 grupper — blef artkännedom och system vigtiga delar af veten- 

 skapen. Den Darwinska iippfattningen måste, så vidt jag för- 

 står, nödvändigtvis föra till ett ringaktande af båda; och redan 

 nu torde af det moderna behandlinorssättet tydligt noo- framo-å 

 huru de uppskattas. Den olika uppfattningen i ett afseende 

 synes således medföra äfven andra, som icke kunna vara lik- 

 giltiga. 



Af den Linneiska uppfattningen om arternes daning på 

 olika sätt, både för att kunna lefva under olika förhållanden 

 och för att kunna fullgöra lifvets functioner på sitt bestämda 

 sätt, torde nödvändigtvis följa, att olika vextarter tillkommit 

 på olika tider. De örter, som nu trifvas i skogarne, kunna 

 icke gerna antagas hafva tillkommit förrän skogen sjelf före- 

 fanns, den må hafva bestått af samma slags träd som nu eller 

 af andra; de parasitiske vexterne böra väl icke antagas hafva 

 tillkommit förrän deras när-plantor redan funnos till. Det kan 

 väl icke heller antagas att de vexter, som för foecundationens 

 fullgörande erfordra insekters biträde, tillkommit förrän äfven 

 dessa fått sin tillvaro. På den nyfödda jorden måste länge 

 de yttre förhållanden saknats, som gjorde ett mångskiftande 

 vextlif möjligt. Det har redan ofvanför blifvit anmärkt, att 

 Linné på olika ställen yttrar sig i något olika ordalag om 

 tiden för arternes tillkomst. Han säger, att arterne tillkommit 

 ab initio, in primordio, utan bestämdt angifvande om detta 

 initium afser den särskilda artens uppkomst, eller möjligen 

 vextrikets, eller särskilda skapelse-perioders. Måhända har han 

 med flit begagnat dessa obestämda uttryck, för att icke gifva 

 anstöt åt sin tids vanliga föreställningar. 



