122 AGARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER. 



VII. Olika arters större eller mindre inbördes öfver- 

 ensstämmelser; arternes deraf beroende närmare eller 

 fjermare slägtskap; betydelsen af systemets grupper. 



Det har ofta blifvit anmärkt, att naturens arter hvarken 

 äro åtskiljde genom karactcrcr af särskildt slag, eller genom 

 gränser, som äro dragne på bestämda afstånd ifrån hvarandra. 

 Likasom det gifves slägten, inom hrilka arterne äro hvarandra 

 mycket lika, så gifves det andra, inom hvilka de äro mera 

 olikformiga. Och motsvarande förhållanden förekomma med 

 afseende på slågtena inom familj erne, i det dessa än hafva 

 hvardera sin egendomliga ntstvrsel, än kunna vara hvarandra 

 mycket lika. Dessa olikheter måste utan tvifvel förekomma 

 mycket anmärkningsvärda för hvarje reflecterande systema- 

 tiker; och man har sökt genom olika hypotheser förklara deras 

 tillkomst. Så antog Linnés omnämnda hypothes, att ett slägte 

 af hvarje ordning ursprungligen blifvit skapadt, och att arterne 

 tillkommit genom korsningar mellan mer och mindre olika 

 stamfäder; och i en uppsats om vexternes perfectibilitet ut- 

 talade sio; iemväl E. Fries för den mening, att släo-teua ur- 

 sprungligen tillkommit, och att arterne sedermera utvecklat 

 sig i olika former, till följd af en hos organismen nedlagd 

 förmåga af perfectibilitet. Det har ofv anför blifvit anmärkt, 

 huru väl de Darwinska åsigterue lämpa sig för att förklara 

 alla de olika gradationer af öfverensstämmelser och olikheter, 

 som systemets olika grupper erbjuda. Men det har också 

 blifvit påpekadt, att Darwins antaganden i flera riktningar 

 synas stå i strid med i naturen observerade förhållanden; och 

 att således nämnde åsigter torde böra förkastas, huru för- 

 ledande de ock kunde förekomma. Om man — med förbi- 

 seende af nämnde Linnés hypothes — accepterar Linnés lära 

 om i naturen bestämda och bestående arter hos vexterne, så 

 torde det böra efterses, i hvad mån det från denna ståndpunkt, 

 och på grund af hvad naturen sjelf synes angifva, kan vara 

 möjligt att finna en förklaringsgrund för vissa af de förhål- 

 landen, som de nämnde hypotheserne på annat sätt sökt tyda. 



Linné antog att slägtena, lika väl som arterne, voro i 

 naturen bestämda, för så vidt som de utgjorde sammanfatt- 

 ningar af de arter, hos hvilka vextlifvets vigtigaste functioner 



