BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 10. X:0 12. 123 



fullgjordes på enahanda sätt; han grundade följaktligen släg- 

 tcnas karacterer på de organer och delar, som han antog hafva 

 den största betydelse i vexternes lif; och i Pliil. Bot. redo- 

 gjorde han omständligt för de olika fnictificationsdelarnes 

 större och mindre vigt i sådant afseende. Då friictiflcations- 

 dclarne voro öfvcrensstilmmande, ansåg han olikheter i habitus 

 hafva ringa betydelse för antydandet af olika slägten. I stället 

 för att han i tidigare arbeten upptog flera, mest på habitiiela 

 characterer ^nmdade, Tournefortska släo-ten (Persicaria, Bi- 

 stortå, Polygonwn och Helxine), så sammanfördes dessa i sed- 

 nare arbeten. — Antager man med Chr. C. Sprengel att blom- 

 mans och blomdelarnes olika daning hos olika vexter antyder 

 en egenhet i fullgörandet af vextlifvets vigtigaste function — 

 den som afser artens fortplantning och vidmagthållande — sä 

 måste väl ock följa att vexternes slägten, grundade efter Linne- 

 anska principer, så till vida måste betraktas såsom i naturen 

 faststälda, som det är naturen sjelf som åt alla arter inom 

 släotet oifvit en danino-, hvilken mer eller mindre afviker från 

 arters af andra slägten. Får man derjemte antaga, att öfver- 

 ensstämmelse i en vigtigare function har större betydelse, än 

 öfverensstämmelse i en, eller kanske flera mindre vigtiga, så 

 har man väl icke så ringa skäl för antagandet att det gifves 

 naturlioa släkten, och att de Linneanska bestämnino-arne hade 

 till mål att framställa dessa, om ock dervid månget misstag 

 kunnat blifva beffåne-et. 



Allt efter som slägtena i samtliga eller färre af fructi- 

 flkations-delarne voro öfverensstämmande eller mera afvikande, 

 måste man väl tänka sig slägtena närma sig eller fjerma sig 

 ifrån hvarandra, och bilda sålunda systemets högre grupper, 

 som blifva naturliga grupper i den mån vetenskapen förmår 

 ixppspåra öfverensstämmelserne och skilja de betydelsefullare 

 från de mindre vigtiga. 



Under det således enligt Linnés uppfattning Genera, så 

 väl som systemets alla högre grupper, skulle uteshitande grun- 

 das på fortplantnino;sorganernes beskafl^enhet och organisation, 

 bygde han deremot art-diagnostiken på characterer af annan 

 art — hemtade från de delar, som betinga vextens allmänna 

 utseende och deribland främst från dem, som tjena för nutri- 

 tionen; och han gick i detta afseende så långt, att han stundom 

 icke ens antog såsom skiljda arter sådane former, som, öfver- 

 ensstämmande i habitiis, sinsemellan afveko i fruktens yttre 



