24 AXEL HA51BERG, HYDROGKAFISK-KEMISKA IAKTTAGELSER. 



Om man vill veta, hvilkeu temperatur motsvarar en känd 

 salthalt och qväfvemängd, tillvägagår man på ett fullkomligt 

 analogt sätt. 



Såsom jag förut nämnt, var det i början af denna under- 

 sökning min afsigt att endast öfvertyga mig om, hvilken af 

 de tre observatörerna, Bunsen, Tornöe och Dittmae, hade 

 lemnat de trovärdigaste uppgifterna. I nedanstående tabell 

 vill jag derföre jemföra deras och mitt resultat. 



De tal, som jag för destilleradt vatten erhållit, har jag 

 för att underlätta jemförelsen reducerat till absorption ur ren 

 qväfgas genom att dividera dem med 0,7 905, i det den an- 

 vända luftens halt af qväfgas sattes = 79,0 5 vol. proc. 



Differenserna äro i allmänhet störst och mest utpräglade 

 vid de lägsta temperaturerna. 



Beträffande destilleradt vatten torde tabellen genom den 

 jemförelsevis goda öfverensstämmelsen mellan Dittmars och 

 mina bestämningar ådagalägga, att de af Bunsen funna ab- 

 sorptiouskoefficienterna för qväfgas äro alltför låga. 



Med afseende på hafsvatten visa mina bestämningar der- 

 emot en mycket bättre öfverensstämmelse med Toenöes än med 

 DiTTMAES. Med anledning häraf vill jag erinra om följande : 



Att Tornöe vid den lägsta temperaturen (O") funnit en 

 jemförelsevis låg qväfvchalt, torde hafva sin förklaringsgrund, 

 dels i den omständigheten att absorptionen ej företagits i 

 samma kärl som urkokniugen, dels i den af honom använda 

 Jacobsenska metoden. Det tryck, under hvilket vätskan i 



