BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 10. N:0 13. 25 



Jacobsens apparat kokar, är högre vid större mängder ur- 

 kokad gas, under det att värmekällan är ungefär densamma. 

 Derför kan man ej hoppas att af en större absorberad gas- 

 mängd få jem.förelsevis lika mycket utdrifvet som af en mindre. 



Hvarken Tornöe eller Dittmar hafva noga uppgifvit, af 

 hvilken salthalt det vatten var, som de vid absorptionerna an- 

 vände. ToRNÖE säger sig hafva begagnat ett »Sövand af no- 

 genlunde höi Egenvsegt». Dittmar har deremot användt ett 

 högst problematiskt hafsvatten, af honom sjelf tillverkadt. 

 Han säger sig dock hafva bemödat sig om att åstadkomma en 

 saltlösning, som med afseende på sin sammansättning så nära 

 som möjligt motsvarade hafsvatten. 



För O', den temperatur, vid hvilken skilnaderna mellan 

 ToRNÖES, DiTTMARS och mina bestämningar äro störst, är det tal 

 jag funnit medeltal af nio enkla med hvarandra väl öfverens- 

 stämmande analyser. Det bör derföre hafva en viss trovär- 

 dighet, för så vidt den metod jag användt ej är behäftad med 

 några konstanta, af mig ej kända felkällor. 



När jag var sysselsatt med Sofia-expeditionens hydrogra- 

 fiska utrustning, måste jag äfven egna luftbestämningarna nå- 

 gon uppmärksamhet. Den metod, som för ifrågavarande än- 

 damål dittills visat sig vara den enda användbara, var den Ja- 

 COBSENSKA. Den finnes beskrifven på så många ställen (af 

 Jacobsen 1), ToRNÖE, Dittmar), att jag här trygt kan förbigå 

 alla detaljer. Hufvudprincipen är: hafsvatten kokas i en slu- 

 ten apparat änder ett genom vattenånga frambragt vacuum, 

 den urkokade luften insmältes, förvaras och analyseras. Så- 

 som en hufvudförtjenst hos denna metod har man framhållit, 

 att urkokningen företages på observationsplatsen (ombord), un- 

 der det att analysen af den urkokade gasen kan uppskjutas 

 och utföras i ett välförsedt laboratorium på fasta landet. 



Jag iordningstälde en apparat efter Jacobsens beskrifning 

 och gjorde med den några förberedande försök. Dessa slogo 

 icke så särdeles väl ut; brist på vana spelade härvid natur- 

 ligen en betydande roll. Emellertid trodde jag mig finna, att 

 metodens användning skulle taga mycken tid i anspråk, och 

 om man finge tro ToRNÖE, mycken möda blifva förspild. De 



') Ann. Chem. Pharm. Bd 167, s. 12. 



