36 AXEL HAMBERG, HYDROGKAFISK-KEMISKA IAKTTAGELSER. 



O' kommer i beröring med en gasblandning af den samman- 

 sättning (d. v. s. 7 delar CO3 och 3 delar luft), man vid en 

 kokning af surgjordt hafsvatten erhåller, så sträfvar det att 

 lösa omkring 1,26 volymer eller en qvantitet, som år ungefär 

 25 (/ånger så stor, som den holsyremängd hafsvattnet innehåller. 

 Man kan naturligen i den ifrågavarande apparaten aldrig koka 

 en vätska så, att den blir absolut fri från all absorberad gas. 

 och det är tydligt, att den qvarhållna gasmängden måste stå 

 i ett visst förhållande till vätskans absorptionsförmåga gent- 

 emot den urkokade gasblandningen. 



Att det surgjorda hafsvattnet, när det kokas i en sluten 

 apparat, skall särdeles energiskt qvarhålla en del af sin kol- 

 syra, är således ganska klart. Jag fann också snart, att jag ej 

 med den ofvan omtalade apparaten förmådde åstadkomma några 

 ens tillnärmelsevis riktiga resultat med afseende på kolsyran 

 i hafsvattnet. 



Då föreslog mig Professor O. Pettersson att konstruera 

 en ny apparat, som skulle hafva den fördelen framför den 

 gamla, att den urkokade gasen aldrig skulle behöfva komma 

 i beröring med den kokade vätskan annat än under mycket 

 lågt tryck. I stället för att såsom i den gamla apparaten 

 genom ett öfvertryck tvinga ut gasen från urkokningsballongen 

 (B, se tafl. 2 fig. 1) i mätröret {R), skulle gasen uti den nya 

 sugas ut genom ett lämpligt undertryck. 



Detta var initiativet till konstruktionen af den apparat, 

 som finnes tecknad på tafl. 3 och 4 och beskrifven i den 

 fierde afdelningen af denna uppsats (sid. 50). 



När jag förvissat mig om apparatens användbarhet, öfver- 

 gick jag till bestämningen af kolsyran i de för detta ändamål 

 hemförda i glasrör insraälta vattenprofven. De resultat jag 

 dervid erhöll finnas uppförda i nedanstående tabell. 



Några bestämningar på alkaliniteten eller den neutral- 

 bundna kolsyran äro derstädes äfven upptagna. De äro gjorda 

 efter ungefär samma metod som den Toenöe använde: 200 

 c. c. hafsvatten surgjordes med svafvelsyra af känd halt, koka- 

 des i en ström af kolsyrefri luft samt återtitrerades med na- 

 tronlut, hvarvid fenolftalein tjenade såsom indikator. 



Emedan dessa sista bestämningar äro gjorda på vatten, 

 som förvarats omkring ^/^ år på glasflaskor, vet jag ej, hvad 

 jag skall tro om deras riktighet. Hafsvattnet innehåller ett 

 surt karbonat, och kolsyran är såsom syra jemförelsevis står- 



