BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 10. N:0 15, 5 



linnes deri i sjclfva verket redan färdigbildad. Behandlingen 

 af rå melam med alkalier eller syror för framställningen af 

 melamin är i sjelfva verket alldeles öfverflödig, utan man 

 vinner samma mål helt enkelt genom utkokning med vatten. 



Isodithio-cyanurbisulfid (pseudosvafvelcyan) upphettades 

 med conc. ammoniak till nära 200"^ under trenne timmar. 

 Efter kallnandet hade i försöksröret afsatt sig kristaller. Inne- 

 liället afdunstades till torrhet, hvarpå återstoden koktes med 

 sodalösning och filtrerades. Ur filtratet afsatte sig ett hvitt 

 pulver, som enligt analys och reaktioner utgjordes af ammelin. 

 Ur moderluten erhålles om än i ringa mängd melamin. Utom 

 anförda föreningar uppkomma äfven svafvelväte och rhodan- 

 väte. Thioammelin, thiomelanurensyra eller melanurensyra 

 kunde deremot ej påvisas. 



Cyanurklorid öfverfördes genom upphettning med konc. 

 ammoniak till omkring 140' i melamin. Denna reaktion sker 

 fullständigt kvantitativt. 



Melamin erhölls äfven i ringa mängd genom att i smäl- 

 tande rhodanammonivim leda en ström af klorvätegas. 



Alla på nu anförda sätt framställda melaminer hafva blifvit 

 kristallografiskt jemförda med hvarandra och befunnits iden- 

 tiska, och är på anförda grunder denna förening att anse såsom 

 hörande till de normala cyanurföreningarne. Docent Weibull 

 som utfört de kristallografiska undersökningarne har derom 

 lemnat följande iippgifter: 



»Af melamin förelågo fyra olika prof till undersökning: 

 A af cyanurklorid, B af melam enligt Claus, C af melam 

 enligt Jäger, I) af melam enligt Liebig. Kristallerna A, B 

 och D äro fullk. hvita, oranska gfenomskinliffa, xxllerna C hafva 

 en dragning i gult. Väl utvecklade individer, som jag mycket 

 sällan träffat i portionerna B och C, oftare i A och I), visa ett 

 kort monoklint prisma (110) begränsadt af basplanet (001), 

 efter hvilket de äro tafvelformiga. De trubbiga hörnen äro 

 af stympade af klinodomat (011). 



A och D bilda oftast relativt tjocka, sneda tafior, hvars 

 asymmetriska form beror dels därpå att de två paren af 

 domaytor (010) äro olika starkt utvecklade dels derpå att 

 synnerligen ofta endast tvänne, på samma sida om symmetri- 

 planet liggande prismor (t. ex. (110) och 110) tydligt fram- 

 träda, samtidigt som de motsatta klinodomerna (011 och 011) 

 förhärska: därvid bildas tresidiga tafior. 



