rehellisj'ydellään riittävän toimeentiilonsa. Äiti oli Tallinnan lapsia. Schief- 

 ner'illä oli neljii sisarta ja kaksoisveli, joka rupesi isän toimeen; Anton oli 

 jo aivan nuorena päättänyt ruveta tieclemieheksi. Hän sai Eitter- und Dom- 

 schule-nimisessä oppilaitoksessa hyvän alkeisopetuksen ja läksi v. 1836 täysin- 

 oppinecn oppilaan todistuksella Pietarin yliopistoon, oikeustiedettä oppimaan. 

 Süllen että hän valitsi tämän tiedonliaaran opittavaksensa oli se seikka vaikut- 

 tanut, että hänellä oli eno, valtioneuvos Schneider, joka mainitussa yliopistossa 

 oli ruomalaisen oikeuden professorina ja oli häntä kehoittanut tälle retkello, 

 toivoen sisarenpojastansa vastaista jälkeistä itsellensä. Kolmessa vuodessa suorit- 

 tikin Schiefner lakitieteelliset tutkintonsa ja erosi v. 1840 yliopistosta oikeus- 

 tiedetten kandidaattina. Mutta käyttämään ei hän tullut koskaan tätä lainop- 

 piansa, sillä halu kielentutkintoon, jonka taitavat klassillisten kielten opettajat 

 jo alkeisopistossa olivat hänessä herättäneet, pääsi hauen mielessänsä enemmän 

 ja enemmän voitoUe ja saattoi hänet Berliuin yliopistoon, jossa hän kulutti 

 kaksi vuotta sanskritin ahkeraan oppimiseen. Kotomaahansa palattuaan sai hän 

 V. 1843 Pietarin ensimmäisessä gymuaasissa latinan kielen yliopettajan viran, 

 jonka hän sittemmin v. 1849 vaihtoi yliopettajan virkaan kreikan kielessä. 

 Tämän viran taas menetti hän kuitenkin pian, kuiu v. 1852 kreikan kielen 

 opettaminen tässä opistossa lakkautettiin. Tällä välin oli hän jo astunut Tie- 

 deakademiankin palvelnkseen, vaikka ei vielä akademikkona. V. 1848 oli 

 nim. Akademian kirjaston toisessa osastossa konservatorin eli apulais-kirjaston- 

 hoitajan virka tullut avonaiseksi ja Schiefner siihen uimitetyksi. Tämä oli 

 häneltä ensi askel siihen piiriin, jossa hän sitten koko elämänsä oli tekevä 

 työtä. Toisen askelen otti hän täällä, kuin Akademia v. 1852, samaan aikaan, 

 jolloin hän irtautui alkeisopettaja-virastansa, yksimielisesti valitsi hänet adjunk- 

 tiksi Tibetin kieltä ja kirjallisnutta varten. Tässä opinhaarassa ei Akademiassa 

 tähän asti ollut mitään virkaa oUut. Schiefner, jota Burnouf'in buddhalais- 

 uskonnolliset tutkimukset sanskritiu kielialalta olivat viehättäneet sen kirjalli- 

 suuden piiriin, jossa tätä uskonoppia enimmin viljellään, oli siis se, joka tibeti- 

 läisyyden perehytti Akademiaan. Samanlaiset puoleksi uskonnoUiset puoleksi 

 kielitieteelliset tutkimukset saattoivat hänet myöhemmin Tibetin kirjallisuudesta 

 käsin astumaan Mongoleinkin kielen ja kirjallisuuden tnttavuuteen, tiedonhaaran, 

 joka häneltä sitten taas pitkiksi ajoiksi jäi syrjään, mutta jonka viljelemisessä 

 kuolema lopuUa tapasi hänet. Kaksi vuotta oltuansa adjunktina pääsi hän 

 V. 1854 ylimääräiseksi akademikoksi, jommoisena hän jäikin olemaan koko elin- 

 kautensa, kuin ei sellaista varsinaisen akademikon paikkaa avautunut, johon 

 hän olisi ollut soveljas. Ylimääräisen palkka parannettiin hänelle kuitenkin 

 myöhemmin varsinais-akademikon palkan vcrtaiseksi. Paitse tätä virkaansa hoiti 



