12 



tänsä hakkaava kirves (TOiiop'i. caMopyöi), itsestäiisä leikkaava miekka (mcii. 

 caMOC'ÊET)), itsestäiisä kävelevät kengät tahi saappaat (öaiuMaKH, canorn caMoxoAH), 

 itsestänsä kulkeva reki (canKH camoKaTKn), itsestäiisä soipa kaiiiiel (rycibi caMO- 

 ry;i,H), itsestäiisä rahaa ulospudistava kukkaro (KomejiëKT) caMOTpëci.), itsestäiisä 

 ampuva pyssy (py;Kbe caMOCTpiji). Itsestäiisä jauhamiseii omaisuus saatiiii 

 Sammolle iiäistä tahi täänkaltaisista käsitteistä nieidän itäisillä iiaapureillamine. 

 Sampotarussa on Schiefner tämäii oliessa taipuvaineii iiäkemään ikääiikuin alle- 

 goriseii käsitykseii luoiinoii voimista ja olettamaaii, että Sampo näiii käsitettynä 

 ehkä kuvaa aurinkoa (Bulletin 1850 s. 76, 1861 palsto 501), olettamus, 

 jonka häntä ennen paitse muita niyös A. Kuhn oli lausunut. 



Mitä näiliin olettamuksiin Sampotarun suliteen tulee, nun on olettamus 

 tämän tarun skandinavilaisesta alkuperästä varsin todenmukainen. Ennen 

 Schiefner'iä vertasi jo J. Grimm Sammon kuningas Frödin ihmeelliseeu myl- 

 lyyn Grottiin. Väliäistä myöhemmin kuin Schiefner arveli Castrén tämän 

 tarun alkuperästä samaa kuin nämät tutkijat. Todenmukaista on tuokin Schief- 

 ner'in luulo, että alkujansa vierasperäiuen taru onnenmyllystä suomalaiselia 

 alalla on venäläisten itsetuimivista taikakaluista kertovien tarujen avulla keh- 

 keytynyt iiykyiseksi Sarapokertomukseksi. Mutta mitä Sammon allegoriseen 

 merkitykseen tulee, nun eipä Grimm, täniä suuri jumalaismyytein ja kausan- 

 tarujen tuntija, eikä myöskään Castrén, tämä suomalaisen mytologian järjestäjä, 

 virka sanaakaan, joka osoittaisi lieidän Sampotarussa nähneen jotain allegorista. 

 Tämä ei olekaan kumma, sillä lie tiesivät varsin hyvin sen, minkä jokainen 

 uäihin aineihin tutustunut aiiuikin tietää, että kansaiiruno ja taru eivät tunne 

 allegoriaa, joka on järjeii sikiö, ei kuvausaistin tuottama, joka iiäissä yksin 

 vallitsee. Tämän mukaan sanookiii Grimm aivan yksinkertaisesti, .,että Sampo 

 oli taikakalu, joka ouiistajallensa samoin kuin Graal antoi kaikenmoista onnea". 

 Castrén'in ajatus Sampotarun syniiystä on taas seuraava. Polijolan kansa oli 

 runojen mukaan erinomaisen suuritietoinen kaikessa noituudessa, ja koska niali- 

 tavilla noidilla muka oli teliokkaat taikakalutkin, nun luultiin näiden arvatta- 

 vasti Polijolassa olevan paljoa voimakkaampata laatua kuin missään muualla. 

 Polijola tiedettiin myöskin erinomaisen rikkaaksi. Mika oli siis luonnollisem- 

 pata, kuin että tämä rikkaus pantiin Polijolalaisteii noitataidon kanssa ylitey- 

 teen? Skandinaveilta oli Karjalaisille saapunut taruja Grotti-nimisestä onnen- 

 myllystä; mutta lieidän uiielissänsä muuttui tämä taikakonc olemaan Polijolaan, 

 ja tätä konetta luulivat lie Polijolan suuren rikkauden lähteeksi. Onhan tämä 

 Castrén'in ajatus varsin mutkitoin ja kansantarun luonteen mukainen selitys. 

 Vielä ymmärrettävämniäksi tulee se, kuin edelliseen lisäämme, että runoulau- 

 lajat meidän aikoihin asti väliintäkään epäilemättä ovat uskoneet Sammon sei- 



