15 



tävät neljä kiolioppia saiialuettoloincnsa kuudesta eri kielestä. Nämät teokset 

 övat kokonansa Schiefnek'in tekemät s. o. hän on niissä Castrén'in kukoamille 

 raaka-aineille antanut tieteellis-kirjallisen muodon. Ainoastaan se, joka itse on 

 tehnyt kieliopin-teoksia, voipi oikein arvata, missa tuskassa se mahtaa olhi; 

 jonka täytyy toisen lomikkaista ylöspanoista telulä kokonaista, semmoista joka 

 ylöspanijan itsensä olisi ollut helppo saada aikaaii muististansa lisäämällä sen, 

 mikä kirjoitetusta unpni. Schiefxer'in vaivannäön ylipiiän C.vstrén'in teosten 

 ulosantamisessa voipi arvata jo vaan siitä seikasta, ettcä näiden teosten yhteen- 

 laskcttu laveus tekee lälierauiäksi 4,000 sivua isoa oktaavikokoa, ja etta tämä 

 kaikki on Schiefner'in kyncän kautta kulkenut. 



Työtä oli siis tämä elämä. kovaa, uutterata, liarrasta työtä. Kuitenkin 

 näytti sen tekijä itse väliinimin tuntevan sen työnpaljouden painoa, jolla hanen 

 hartionsa alituisesti olivat sälytetyt. Hänellä liikeni tärnan ohessa vielä paljo 

 aikaa muuhunkin. HäneUä oli laaja kirjeenvaihto, encmmän muiden kuin hanen 

 itsensä eduksi. Hän oli näet harvinaisen altis suurella kirjallisuustiedollansa 

 auttamaan jokaista, ken vaan joko sunllisesti tahi kirjallisesti kääntyi lianen 

 puoleensa, ja näitii oli monen monta. Eikä sillä hyva: moncsti hän kirjastosta 

 lähetti omalla vastuuUansa itse kirjatkin, jossa toisen tarvitsemat tiedot olivat, 

 pitkien matkojen päähän lainaksi, saaden palkaksensa usein kiittämättömyyttä, 

 aina ajanhukkaa ja tnrhia vaivoja. Samoin menetti hän myöskin aikaa ja 

 vaivaa muiden teosten kääntämiseen tahi korjailemiseen, palkattomiin korjausten- 

 lukemisiin ja muihin semmoisiin avuntekoihin, joihin häutä viehätti paljas hyvän- 

 tahtoisuus. Tämä olikin hanen luonteensa pääomaisuuksia. Sen ohessa oli hän 

 vaatimatoin, iloinen ja harvinaisen sukkela puheissaan; sanasukkeluus, toisinaan 

 sangen kokkainenkin, oli se ainoa keino, jolla hän kosti loukkauksia. 



Schiefner'illä oli minun tietääkseni aina ollut hyva terveys. Sita odot- 

 tamattomami)i oli sanoma, etta äkkinäinen tauti oli tenimannut hänet tästä 

 clämästä pois. Se tapahtui 4/10 p. Marrask. v. 1879. Henki, joka täällä 

 väsymättömästi etsi valoa ja totuutta, on nyt siellä, jossa kaikki etsiminen on 

 loppunut: ijäisen valon ja totuuden lakkaamattomassa kirkkaudessa. 



Vainajata suree leski ja kaksi lasta: poika ja tytär. Useampia lapsia oli 

 kuollut pienenä. 



Schiefner'in tointa ja ansioita oli hallitus palkinnut monella tavalla, niin etta 

 hän kuollessansa muun muassa oli todellinen valtioneuvos ja Wladimirin ritari- 

 kunnan III:n luokan sekä Stanislain ja Annan ritarikuntain I:sen luokan ritari. 

 Monen sekä koti- etta ulkomaisen tiedelaitoksen jäsen oli hän myöskin. Suomen 

 ïiedeseuran varsinaiseksi jäseneksi tuli hän v. 1856 ja kunniajäseneksi v. 1870. 



