JL de sista tiderna af universitetets tillvaro i Åbo fanns der en liten vän- 

 krets af jemnåriga unga män, som snart utmärkte sig framför öfriga kamrater 

 genom snille och vittra idrotter; den sammanliölls ännu i Helsingfors för en 

 tid, skingrades sedan till vidt aflägsna trakter och begynte glesna, men länge 

 glänste personernas namn bland de yppersta i vår litteraturs häfder, tills i 

 dessa sednaste år den ena efter den andra afträdt från skådeplatsen för lef- 

 vande och inträdt i minnets verld. Den näst sista bland dessa lysande repre- 

 sentanter för den ungdom, som i det gamla Åbo utbildade sig till män, har 

 numera äfven vandrat den väg derifrån ingen återkommer: Fredrik Cygnœus 

 har nyligen upphört att finnas bland dödliga. Åt honom, som så ofta i hög- 

 stämda minnestal upplifvade hågkomsten af utmärkta landsmän, bör med allt 

 skäl vid detta tillfälle egnas några osmyckade minnesord, utan ringaste anspråk 

 på att uttömma det rika ämnet. 



Slägten Cygnœus med det helt främmande ljudande namnet, är likväl en 

 rent Finsk prestslägt, utgången från Östra Finlands sångrika ödemarker, så- 

 som de ännu den tiden kunde kallas. Stamfadren Johannes Martini var un- 

 der Karl XII:s bistra tider kapellan i Joutseno socken, vid Saima sjö och i 

 trakten af Imatra, samt gifte sig de första åren af 1700-talet med en prest- 

 dotter från samma socken, Brita Svahn. Emedan det då hörde till goda tonen 

 att prester skulle ha Latinska eller Grekiska slägtnamn, fann de nyssnämndas 

 son Zakarias i födelseortens och modrens namn dubbel anledning att kalla sig 

 Cyguseus, ett slags öfversättning från Joutsenius. Fadren flyttade sedermera 

 till Kristina socken såsom kyrkoherde, och sonen tillbragte största delen af 

 sin lefnad som kyrkoherde i Mäntyharju, der han af prcsterligt nit säges hafva 

 fört krig mot hedendomens qvarlefvor i folktron, mot helighållna träd och käl- 

 lor« Ifrån Saimavattneus vidsträckta skärgård utgrenade sig slägten mer åt 

 vester och frambragte tvenne biskopar med samma förnamn, Zakarias, af hvilka 

 den yngre, som successivt varit regementspastor, kyrkoherde i Tavastehus och 

 HoUola, biskop i Borgå och biskop öfver Lutherska församlingarne i Peters- 

 burgska distriktet, hade 7 barn, bland dem vår vältalare och skald Fredrik 

 Cygnœus, född i Tavastehus den 1 April 1807, på dagen 50 år efter det nor- 



