dens Alcibiades Gustaf Mauritz Armfelt blifvit född. Den tredje i ordningen 

 bland syslconen, ombytte Fredrik i sin ungdom ofta boningsort: ifrån födelse- 

 orten Tavastebus flyttade ban jemte föräldrarne till Hollola, derifrån till Borgå 

 och vidare till Petersburg, samt för studiernas skull till Åbo och slutligen till 

 Helsingfors, der hans mesta tid förflöt, sedan han likväl några år bott i Fred- 

 rikshamn. Modren Karolina Aejmelœus, dotter till häradshöfdingen Anders 

 Aejmelaeus, hade uppvext å Sorola gård i Kangasala. Sonen Fredriks barn- 

 domsminnen härflöto således mest fi'ån Hollola i Tavastland, der han ock fick 

 sin första undervisning i hemmet af fadren till 12 års ålder: och ifrån dessa 

 centralt belägna Finska orter hemtade han väl den lågande kärlek till sitt 

 fädernesland och allt Finskt, som likt en röd tråd genomgick allt hvad han 

 talade och skref under hela sin lefnad. Efter flyttningen till Petersburg under- 

 visades gossen, dels enskilt af den utmärkta språkforskaren och historikern 

 Anders Johan Sjögren, sedermera akademiker, dels i en Fransysk skola, som 

 leddes af bröderna Cournand. Der förvärfvade han sig från unga år en för- 

 trolig bekantskap med och praktisk färdighet i Franska språket, som under 

 hans långa vistelse i Frankrike yttermera utbildades till full virtuositet. Med 



o 



Sjögrens betyg afgick han till Abo och inskrefs der som student höstterminen 

 1823 vid I6V2 års ålder. 



När han sålunda helt ung ankom till lärosätet vid Aurajoki, hade der 

 försiggått en liten omsvängning i den studerande, ungdomens sinnesriktning: 

 såväl genom Arvidssons skarpa skriftställer i, som genom tidskriften Mnemosy- 

 nes patriotiska stämning och R. v. Beckers Finska tidning (Turun viikko- 

 sanomat), hade bland bättre begåfvade studenter uppväckts en liflig håg att 

 verka för nationell bildning och för fosterlandets höjande till en sjelfständigare 

 ställning. Då utkom också för första gången en Finlands historié i svensk 

 öfversättning (Eühs' Finnland und seine Bewohner, första upplagan). Rein be- 

 gynte sina historiska forskningar, delvis begagnande Ryska källor, J. J. Teng- 

 ström vände sig med allvar till historien; med ett ord, den Finska riktningen 

 i litteraturen, som efter Porthans död blott sporadiskt visat sig i några få 

 alster, begynte blifva allmännare synbar, ehuru ännu mestendels framträdande 

 i svensk drägt. Den unge Cygnseus, som hade sina barndomsminnen dels från 

 hjertat af Tavastland, dels från Rysslands hufvudstad, anslogs genast djupt af 

 denna nya fosterländska stämning och bibehöll den stadigt ända till sin långa 

 lefnads slut. Men så lifligt intresserad han än var för allt Finskt, skref han 

 dock alldrig annat än boktitlar på Finska språket, emedan för den tidens skol- 

 undervisning Finskan var nästan lika främmande som Syro-Kaldeiskan, och 

 emedan den i unga år inrotade vanan att uteslutande använda Svenskan som 



