tilldragelse firade Kiuieberg med en högst karakteristisk, skämtsam dikt^ Den 

 sista candidanden, införd i Helsingfors Morgonblad N:o 41 och ofta ihågkom- 

 men i senare tiders studentkretsar; Cj'gnsei dystra och allvarliga siiniesstämning 

 vid så unga år skildras der mästerligt, utan tvifvel naturtroget; om man från- 

 räknar vanlig poetisk öfverdrift. Han promoverades af prof. Pipping samma 

 år den 21 juni till filosofie magister, hvilken värdighet då för första gången 

 var skild från doktorsvärdigheten och för första gången utdelades i detta rum. 

 Efter så allvarlig' förberedelse egnade sig Cygnseus med all ungdomens 

 liflighet åt lärare-kallet, som bäst lämpade sig för hans begåfning. Ansedd 

 som mångsidigt lärd, fick han, ehuru nyss blefven magister, redan 1833 an- 

 ställning vid Finska kadett-kåren i Fredrikshamn som lärare i de politiska 

 vetenskaperna, och tillvann sig der snart elevernas obegränsade tillgifvenhet 

 genom sin utmärkta talegåfva och sin förmåga att lifva ungdomens entusiasm 

 för fädernesland och stora karaktärer i historien. Ty den biografiska meto- 

 den, den nemligen att gruppera händelserna kring någon betydande personlig- 

 het, samt att förklara hvad som händt vara en följd af personernas karaktär, 

 använde han alltid i historien, och det med en förvånande skicklighet, så att 

 berättelsen ofta fick dramatiskt lif. Dymedelst gjorde han verldshistorien så 

 populär, att mången krigare ännu vid framskriden ålder erinrade sig med hvil- 

 ken förtjusning han åhört Cygnsei föreläsningar. Såsom tecken till älven chef- 

 skapets belåtenhet med denna hans verksamhet, hugnades han 1837 med en 

 brillanterad ring. Sjelf synes han dock icke funnit sig tillfredsställd med denna 

 befattning, ty han sökte 1835 lektoratet i Tyskan vid universitetet och 1837 

 lektoratet i historien vid Borgå gymnasium, båda gångerna utan framgång; 

 till den förra tjeusten utnämndes Henr. Gust. Eorenius, till den sednare Joh. 

 Edv. Öhman, som äfven har aktningsvärda förtjenster om Finlands historié. 

 Vidare ansökte han ett resestipendium för någon tids vistelse i södra Europa, 

 och anhöll mot slutet af 1837 helt raskt om afsked från sin lärare-befattning 

 vid kadett-kåren, i förhoppning om sagda reseunderstöd. Men äfven denna 

 plan misslyckades och han återkom 1838 till universitets-staden utan stadig 

 befattning, högst missbelåten med sitt öde — „skänkte ej råg, men gal is- 

 piggar'" satte han som motto på sitt första arbete 1837 — isynnerhet synes 

 mistningen af gymnasii-lektoratet hafva gått honom djupt till sinnes. Med ett 

 blomsterrikt tal, som är tryckt 1838 i Helsingfors, sade han i december 1837 

 kadett-kårens elever sitt hjertliga farväl. 



Till universitetet stod hans håg från början, der kände han sig bäst hem- 

 mastadd, der hade redan utkommit förstlingen af hans många ströskrifter: Jää- 

 kynttilät, som jemte några storslagna dikter hufvudsakligen innehöll en djup- 



