11 



pröfiiiiig, andas tor öfrigt alltigenom häftig fOi-bittriiig mot Sverige tor dess 

 passiva förhållande under kriget i Finland, äfvensom mot. de författare hvilka 

 velat nedsätta Gripenberg. Den kunde således ingalunda vinna bifall i Sve- 

 rige, men har sitt stora värde såsom korrektiv mot Svensk ensidighet. Cyg- 

 ntei ståndpunkt som historiker var i allmänhet afgjordt Finsk — för öfrigt den 

 enda riktiga och möjliga ständpunkten för en Finsk historiker, som vill vara 

 mer än blott slafvisk compilatur — och en brinnande lust att skaffa Finnarne 

 tillbörligt erkännande i häfderna genomgår allt livad han yttrat. Derföre här- 

 leda Svenska författare den sjelfständigare historieskrifningen i Finland, hvil- 

 ken de kalla Fcnnomansk, vanligen ifrån Cygnaîus, och kanske icke med orätt. 

 Ett utmärkande drag i hans skriftställen var ock, att han gcrna och med lå- 

 gande ifver tog parti för sådana personer, som han ansåg hafva blifvit orätt- 

 mätigt nedsatta; så t. ex. ogillade han i skarpa ordalag de gängse omdömena 

 om G. M. Sprengtporten, som han ansåg för en rikt begåfvad fosterlandsvän. 

 Hans tilltänkta utförliga försvar för den märkeliga mannen, kom dock alldrig 

 till verkställighet. 



Ungefär samtidigt begynte han utgifva sina samlade Skaldestycken, hvar- 

 nicd han fortfor i omkring 20 år, äfvensom att dikta på fullt allvar. Ty an- 

 dra och tredje bandet af dessa skaldestycken innehålla två nya, stora drama- 

 tiska dikter: „Klas Flemings tider" och „Hertig Johans ungdomsdi'ömmar;" 

 dessa äro ock de två mest betydande alster af hans skaldeförmåga, efter hvilka 

 dennas rätta halt plägar bedömmas. „Det niödofuUaste arbete mitt lif hittills 

 förmått åstadkomma'', säger han sjelf om den förra dikten, i bokens tillegnan 

 åt Elias Lönnrot. Båda föranleddes utan tvifvel af den håg för teatern, som 

 då allmänt rådde hos oss och samtidigt framkallade tiera inhemska skådespel; 

 sjelf ifrade han ock den tiden för en ny teaters uppbyggande i Helsingfors. 

 Hans dramer kunde likväl icke uppföras å skådebanan för dei-as omåttliga 

 längd och öfverdrifvet rhetoriska utstyrsel, men båda, isynnerhet ,,Klas Fle- 

 ming", utmärka sig fördelaktigt genom storartad anläggning och många gri- 

 pande situationer, samt ett bildrikt och kraftigt, om än stundom svulstigt språk. 

 Personernas individualisering har merendels icke rätt velat lyckas, man hör 

 oftare författaren sjelf än de framträdande personerna tala. Alltid skola de 

 dock intaga ett hedrande rum i vår inhemska litteratur. De öfriga banden i 

 samlingen, särdeles det första och tjerde, upptagas af hans smärre förut tryckta 

 dikter, om hvilka i allmänhet gäller att der anträffas djui)t poetiska tankar och 

 en orientaliskt rik fantasi, men många meterfel och ett knaggligt språk; såle- 

 des rikt innehåll i en vårdslösad form. Nästan allt livad Cygnieus skref för- 

 rådde en saunt poetisk stämning, men emedan i poesin formen är synnerligen 



