Ifi 



Äfvfii för en stadig bostad ofvan jord åt sin käraste qvarlâtenskai), konst- 

 samlingen, hade han sörjt i tid; kort efter sitt erhålhia afsked, liade han på 

 en klippa i Brunnsparken låtit bygga en villa, från början ämnad ej blott till 

 bostad för honom sjelf, utan äfven till förvaringsrum för honom tillhöriga konst- 

 verk, till ett museum i smått. Denna villa med dithörande målningar, byster 

 och dylikt, testamenterade han åt Helsingfors stad, att för alltid vidmakthållas 

 såsom ett Cygnfci tafvelgaUeri, öppet för hugade besökare och konstvänner; 

 möjligen inflytande inkomster från villan borde användas till samlingens för- 

 ökande. Påkommen sjuklighet hindrade honom att längre än några få somrar 

 bebo den vid hamnen särdeles välbelägna byggnaden, men den qvarstår såsom 

 ett hedrande minne af en på sin tid inflytelserik konstvän. Den samling hand- 

 skrifna urkunder till historien om 1741, 1788 ocli 1808 års krig, som fun- 

 nits i hans ägo, är öfverlemnad till statsarkivet, och torde icke vara utan vigt 

 och värde. Ett porträtt af honom, taget i yngre år, skänktes af arfvingarno 

 åt universitetet. 



I anseende till sin egendomliga begåfning fullkomligt enstaka ibland oss, 

 lefde han äfven ensam i verlden, utan familjeband, utan närmare förtrogna i 

 vanlig mening, dem han icke heller sökte. I något sammanhang dermed stod 

 en hans svaghet, som man ofta och icke utan skäl anmärkt, att nemligen öf- 

 verallt i sina tal och skrifter framhålla sig sjelf, sina åtgöranden, tankar och 

 öden, utan rimlig anledning från det behandlade ämnet. Han öfverskattade 

 utan tvifvel i många fall sin betydelse för det allmänna och ville gerna anses 

 som martyr, men det skedde med en så naiv uppriktighet, en sådan öppenhet 

 för motsägelse, förenad med hjertegodhet och välmening, att man svårligen 

 kunde taga anstöt af denna harmlösa fåfänga. På samma sätt öfverskattade 

 han i allmänhet individens betydelse i verldshistorien och i nationernas lif, han 

 ville ej rätt erkänna förhållandenas egna makt, mot hvilica individen alltid är 

 kraftlös. Deraf hans smak för smickrande äreminnen och i grunden aristo- 

 kratiska tänkesätt, ehuru han äfven menade folket väl. Saknande allt sinne 

 för mått och siffertal, samt i grund föraktande de materiella vilkoren för an- 

 dens verksamhet, lefde han helt och hållet i idéernas verld och betraktade 

 äfven det minsta ur en storartad synpunkt. Denna hans andes ideella rikt- 

 ning, hågen att fatta allt i stort, entusiasmen för allt ädelt och för fädernes- 

 landets väl, förklara Cygnsei inflytande på ungdomen och vid allmänna föietag, 

 samt bestämma hans framstående plats i vårt lands kulturhistorie. 



