härd, född 1748 och diid sum kapellau i Tönuivä 1803; dciinc åter sunen 

 Kristian Henrik, född 1777, student i Upsala, koffcrdi-kaptcn i Gamlakarlcby 

 ucli gift med Maria Magdalena Boring, som var född i Uleåborg 1784 ocli 

 afled 1814. Dessa A'oro vår Jolian Vilhelms föräldrar. Kristian Henrik, ehuru 

 sjöman till yrket, var en mycket begåfvad, i filosofi och annan vetenskaplig 

 litteratnr väl bevandrad man, som med sin skarpt utprcgladc egendomlighet 

 och högt sträfvandc ande mycket inverkade på sonens själsriktning, men pä 

 gamla dagar förvillades i den Svedenborgska lärans fantastiska irrgångar, livar- 

 oni lians efterlemnade handskrift: „Eeligionsfilosofiska betraktelser" skall bära 

 vittne. Han afled 1855, just då sonens öde i befordringsväg begynte ljusna. 

 Att sonen till honom dedicerade sin första filosofiska skrift på Svenska, var 

 ingen tom artiglict, utan fulla allvaret, ty han hade väckt sonens håg för dju- 

 pare tänkande. Af sin tidigt bortgångna moder kunde den 8 åriga sonen icke 

 liafva synnerligt minne eller röna något varaktigt inflytande. Bland hans sy- 

 skon voro två sjömän. 



Jolian Vilhchn Sncllman föddes den 12 maj 18()G i Stockholm, der för- 

 äldrarnc då voro bosatta. Efter freden i Fredrikshamn då lugnet i Finland 

 hade återvändt, fann sig fadrcn föranlåten att återgå till fäderneslandet, och 

 sonen skildes från Stockholm med det enda föga uppbyggliga barndomsminnet, 

 att hafva åsett folkyran vid grefve Fersens ohyggliga mord 1810. Sedan bi- 

 vistade han trivialskolan i Uleåborg från 181ü till 1822, då han, nästan sam- 

 tidigt med Euneberg och Lönnrot, den 5 oktober tog studentexamen och in- 

 skrefs i Österbottniska afdelningen. Sällan, om ens någonsin, har det inträf- 

 fat att 3 ynglingar, hvilka så väsentligt som dessa ingripit i sitt fosterlands 

 öden, nästan på en gång inträdt i lärdomssalarne — Finlands framtid berodde 

 i betydlig mån på dem, på deras arbete och snille. Alla tre voro mycket fat- 

 tiga på denna verldens goda, men rika på hopp och beslutna att med gryende 

 snillens djerfva mod livar for sig bryta nya banor. Den tiden, och ännu inånga 

 år framåt, kunde ingen ana till dessa ynglingars betydelse för Finland, icke 

 heller anade de sjelfva något dylikt, men framtiden utvisade småningom allt 

 tydligare att just de voro försynens utkorade redskap, just de rätta männen, 

 framkomna i råttan tid då de bäst behöfdes. Bland dem var Snellman den, 

 som senast mognade, senast insåg sin råtta kallelse. Den unga studentens 

 framsteg i studier voro till en början ingalunda snabba, ty han måste för me- 

 dellöshets skull använda mycken tid på barna-undervisning. Af samma orsak 

 tog han 1824 examen för inträde i Seminarium thcologicum och begynte pre- 

 sta-studier; men derunder vaknade hans ärfda håg för filosofisk forskning, un- 

 derblåst af en lika sinnad kamrat, studenten Johan Kjemmer från Gamlakarlcby, 



