gaste arbete : „Läran om staten", som snart blef allmänt kändt och värderadt 

 på båda sidor om Bottniska viken. På den tiden ensam stående i Svenska 

 litteraturen, har boken alltsedan utgjort en slags lärobok, ur hvilken de flesta 

 inhemtat nästan all sin kunskap i statsläran, och derföre utöfvat ett ganska 

 mäktigt inflytande. Der framhöll han med klarhet och bindande bevisning sat- 

 sen, att nationalandan, nemligen nationaliteten och patriotismen i förening, är 

 statens väsende, med hvilken den senare står och faller. Att vidare utveckla 

 och förtydliga denna djupt ingripande kardinalsats, isynnerhet att närmare för- 

 klara nationaliteten, vardt derefter hans lefnadsmål och grundade hans kultur- 

 historiska betydelse. Denna tanke hade synbarligen mognat under resan i 

 Tyskland, men särskild väckelse dertill fick han från eget land, der nationali- 

 tetskänslan just då höll på att allmännare vakna, mäktigt anslagen af Lönn- 

 rots forskningar och samlingar. Till vistelsen i Stockholm hänför sig -äfven 

 hans försök i novellistik, som bar titeln: „Fyra giftermål, taflor i Terburgs 

 maner", men förblef ofuUändadt. Första häftet, med titeln: „Kärlek och kär- 

 lek", utkom oc)i rönte utmärkelsen att öfversättas till Tyskan, hvilken det 

 knappast förtjente; men när andra afdelningen, kallad: „Så går det till", var 

 färdigtryckt, indrog och maculcrade författaren hela upplagan, högeligen för- 

 tretad då han fick höra att något enda exemplar räddats undan förstöringen. 

 Sjelf var han missnöjd äfven med det utgifna första häftet, och allmänheten 

 fann det ingalunda motsvara författarens stora rykte, fullt som det är af idel 

 vidtsväfvande, oklara betraktelser. Som tidningsredaktör meddelade han nå- 

 gongång väl lyckade novellartade berättelser, men i allmänhet egnade sig hans 

 korta, hårda stil icke väl för detta slags författareskap. Hela hans håg och 

 derföre äfven talang var vänd åt det stränga allvaret, om ock detta stundom 

 påtog sig skämtets förklädnad. 



Vintern 1842 — 43 återkom han till fäderneslandet, fast besluten att an- 

 vända sin redan mångsidigt ujjpöfvade talang till den slumrande nationalandans 

 väckande i det alltid kära hemlandet. Från den tiden begynte egentligen Snell- 

 mans stora epokgörande lifsgerning — det var just rätta tiden då nödiga vil- 

 kor för reformens framgång förefunnos, och han var till hela sin egendomlig- 

 het den mest lämpliga att företaga den. Filosofin fick träda i bakgrunden, 

 stats- och samhällsläran, med alla dithörande detaljer, sysselsatte derefter hans 

 tankar oafbrutet och ledde hans handlingar med orubblig konseqvens. Vid 

 universitetet fanns då för honom intet rum, utan han ansökte och fick 1843 

 en skolrektors-befattning i Kuopio, den dittills föga beaktade småstaden invid 

 Karelens ödemarker. Förut af nödtvång väl van vid pedagogiska mödor, eg- 

 nade han sig med allt allvar och mycken framgång åt skollärarekallet, samt 



2 



