10 



inlade äfven i denna hranclio myclvon förtjenst. Skolfi'âgor intresserade lionom 

 lifligt hela lefnaden igenom, ty han insåg klart deras omätliga vigt för sani- 

 hällslifvet, och vårt skolverk har utan tvifvel honom att tacka för månget fram- 

 steg. Finskan fick då först insteg i skolorna som läroämne. Men ett vidsträck- 

 tare verksamhetsfält sökte och fann han i den för all tid minnesvärda tidnin- 

 gen Saima, den han 1844 begynte utgifva i Kuopio, jcmte en Finsk folktid- 

 ning Maamiehen ystävä, dåförtiden den enda på Finska, hvilken han dock re- 

 dan i början af året lemnade att skötas af annan redaktör. Saima hade från 

 första nummern till den sista en skarpt ut])reglad tendens, närmast liknande 

 den i Arvidssons Abo Morgonblad rådande, men utförd med mera talang och 

 mera polemik, ofta äfven under bitande skämt. Nutiden har svårt att före- 

 ställa sig hvilken oerliörd sensation dess framträdande väckte öfverallt i våra 

 bygder, men isynnerhet i universitets-staden. Ungdomen anslogs mäktigt af 

 de nya tankarne, medelåldern fann dem åtminstone beaktansvärda, de gamle 

 skakade på hufvudet åt utopiska drömmerier, men alla läste tidningen med 

 spänd uppmärksamhet. Också steg prenumeranternas antal så hastigt, att upp- 

 lagan af de första numren tog slnt och en mängd exemplar af första årgången 

 förefinnas defecta i början. Till detta uppseende bidrog mycket ovanan hos 

 oss att se allmänna ärender offentligt diskuterade i dagblad, mycket författa- 

 rens utrikes vunna stora anseende och stilistiska talang, men mest opinionens 

 i landet mogenhet för en dylik väckelse, hvaraf den kände beliof. Åbo Mor- 

 gonblad 1821 hade kommit för tidigt, derföre till det mesta förklingat ohördt, 

 likaså mången enstaka röst i föga lästa artiklar med samma syfte. Men 1844 

 hade ett betydligt antal bildade män tänkt eller åtminstone anat detsamma som 

 Snellman uttalade, ehuru ingen hade haft mod eller förmåga att skaffa sig all- 

 männare gehör. Dertill var Snellmans jernhårda, viljekraftiga natur enkom 

 egnad; han förstod sin tid, derföre drog han den med sig. Nationalitetens 

 djupa betydelse för hvarje folk var anad, men icke rätt klart förstådd; Snell- 

 man utvecklade den med filosofens tankeskärpa, patriotens värma, publicistens 

 populära vältalighet. En djupare uppfattning af språket vann insteg, kosmo- 

 Itoliternas lösa mening om dess likgiltighet måste maka åt sig. Finlands rela- 

 tiva sjelfständighet och statsrättsliga ställning framhöll Snellman med en öp- 

 l)enhet som dittills hos oss varit okänd; i allmänhet väckte och underhöll han 

 med skicklighet sin talrika läsarekrets' intresse för vigtiga samhällsfrågor, som 

 dittills ansetts angå endast höga embetsmän, emedan man då ej visste af 

 någon landtdag. Denna nymodiga öppenhjertighet skulle naturligtvis stöta 

 mången det gamla skickets vän för hufvudet, men sådant bekymrade icke den 

 stridslystna kämpen, han vårdade sig icke (jm att skona fördomar eller im-o- 



