12 



hellre brytas än böjas, han återgick till privatlifvet utan någon tryggad utsigt 

 att kunna lifnära sig och sin familj. Konsul Borgström i Helsingfors gjorde 

 sig då väl förtjent om fäderneslandet, i det han välvilligt beredde Snellman 

 nödtorftig bergning genom en kontoristbefattning å hans handelskontor. Un- 

 dandragande sig all slags offentlighet, tillbragte Snellman sålunda 5 år i Hel- 

 singfors, bidande sin tid. Endast ett par anonyma småskrifter af hans hand 

 finnas att uppteckna för denna tid, nemligen J. J. Nervänders biografi i före- 

 talet till dennes skrifter, och en minnesteckning öfver Johan Julin, 1852, äfven- 

 som en öfversättning af Freedleys afhandling om affärslifvet, 1855. Efter Un- 

 gerska kriget, som äfven här hade följts med spändt intresse, och reaktionens 

 allmänna seger i Europa^ nådde förföljelsen mot allt nationellt sin höjdpunkt i 

 det barbariska förbudet mot allt Finskt tryck, endast religiösa och ekonomiska 

 skrifter undantagna, som utfärdades den 8 april 1850. De Finska sträfvan- 

 dena skulle sålunda få dödshugget, tänkte man, och åtgärden har i djerf- 

 het knappt sin like inom verldshistorien, men beräkningen slog felt. Castrén 

 återkom från Sibirien med sina rika vetenskaphga skatter, lifvande för en stund 

 hoppet om bättre tider, men han dog oj långt derefter; vid hans graf talade 

 Snellman, djupt gripen af modlöshet mer än någonsin förut i sin lefnad. Det 

 var då midnatt för den Finska sakens vänner, men morgonen var icke långt 

 borta. 



Alla repressiva åtgärder till trots hade likväl arbetet för den nationella 

 reformen fortgått oafbrutet, om än mera i tysthet. Runeberg hade utsändt 

 „Fänrik Ståls sägner" och med dem gifvit nationalandan ny lyftning, den nya 

 professionen i Finskan hade sanktionerat folkspråkets rätt till erkännande, åt- 

 minstone i vetenskapligt afseende, och när det vidtutseende Krimkriget till- 

 drog sig all uppmärksamhet, begynte i Finland de af reaktionen hårdt åt- 

 dragna banden småningom lossas. Då beslöt Snellman, tröttad af lång overk- 

 samhet, ånyo träda fram i det offentliga lifvet och vidtog 1855 åter „Littera- 

 turbladets" redaktion, med delvis förändrad plan, så att national-ekonomiska och 

 skolfrågor något utförligare behandlades jemte utländsk litteratur. Kort derpå 

 inträffade en total omsvängning i styrelse-maximer med kejsar Alexander His 

 äntrade till regeringen, en period begynte, livilken i Finlands häfder alltid skall 

 betecknas såsom det glada hoppets och de frisinnade reformernas tid. Dermed 

 uppgick en ljusare framtid äfven för Snellman, ty de grundsatser för hvilkas 

 genomförande han kämpat, blefvo nu styrelsens. Förbudet mot Finskt tryck 

 upphäfdos, censuren lindrades betydligt, den indragna professionen i filosofi 

 återupprättades under förändradt namn. Snellman utnämndes den 30 jan. 1856, 

 således innan freden i Paris var sluten, till professor i sedoläran och veteu- 



