13 



s 



ikapernas system; och i glädjen öfver denna rehabilitation, som lofvade så 

 mycket godt, firade studentkåren den 7 oktober en fest till hans ära. Ifrån 

 den tiden vände sig Snellmans håg alltmera till politiken och hans statsmanna- 

 anlag trädde tydligare i dagen, emedan tidpunkten var synnerligen gynsam för 

 en kunnig reformvän och politiserandet derföre temligen allmänt. Många djupt 

 ingripande reformer skulle göras, hvarföre många sakförståndigas råd borde 

 inhemtas; äfven Snellman rådfrågades den tiden ofta af generalguvernören grefve 

 Berg, som var en Finskhetens gynnare och vän af hastiga framsteg. I om- 

 kring 10 års tid utöfvade Snellman ett icke ringa inflytande på de allmänna 

 ärendernas gång, utan tvifvel till fäderneslandets fromma, ehuru detaljerna 

 deraf ännu äro höljda i dunkel. Sitt lärarekall skötte han emellertid med nit 

 och framgång, hans ledande artiklar i Litteraturbladet, ej sällan af politisk 

 halt, lästes, såsom alltid, med spänd uppmärksamhet, men hans popularitet var 

 dock i aftagandc, emedan han icke med godt samvete kunde eller ville under- 

 blåsa den hejdlösa liberalitet, som nu plötsligen tagit öfverhand. De fasta 

 principernas man kunde icke gilla opraktiska lösa hugskott, utan tillbakavisade 

 dem med skärpa och bestämdhet. Det gick så långt att han, den förut så 

 högt firade patrioten, förklarades (i förtäckta ord) ovärdig medborgerligt förtro- 

 ende, nemligen af tidnings-författare som ville anses för synnerligt liberala och 

 med dem en mängd tanklösa frasmakare. Orsaken var hufvudsakligen den, att 

 han i diskussionen om det så kallade januari-utskottet vågat taga statsmannen 

 Langenskiöld i försvar. Mer eller mindre vreda och svassande adresser infördes 

 i tidningarne från många håll, men stormlöpningen förfelade sitt mål och folkets 

 sunda förstånd segrade slutligen. Ömtålig om sitt anseende, som Snellman 

 alltid var, gick denna demonstration honom djupt till sinnes, men händelserna 

 gåfvo honom snart fullständig upprättelse. Januari-utskottet var en förelöpare 

 till den af alla efterlängtade landtdagen 1863. Kort före laudtdags-kallelsens 

 utfärdande, den 21 mars 1863 utnämndes Snellman till senator och chef för 

 finans-expeditionen, efter det hans vän och företrädare i erabetet Laiigenskiöld 

 för svår sjukdom tagit afsked. Det var säkert ingen tillfällighet att Snellmans 

 inträde i senaten sammanföll med tidpunkten för det konstitutionella statsskic- 

 kets återupplifvandc i Finland, ty han iiade mer än kanske någon annan för- 

 beredt detsamma, genom att skapa en upplyst opinion om dess vigt och be- 

 rättigande. Troligt är också att han medelbart genom andra maktägande 

 medverkat till landtdagens utlysande. Blott en kort tid, knappa 5 år, inne- 

 hade han senatorsbefattningen, men hann dock derunder utföra några storverk, 

 som för alltid skda bevara hans minne — om ock Finska folket, såsom till- 

 börligt är, i främsta rummet tackar kejsar Alexander II:s högsinta välvilja för 



