6 Anders Donner. 



Hartwkj och HoRNSTEiN. Undersökningen liar derför sin hutVudsakliga betydelse genom 

 det deri ingående utredandet af Pulkovo-observationernas vid en komet utan kärna syn- 

 nerliga noggrannhet. 



En stor förtjänst har Lindelöfs docentspecimen i framställandet af bekväma 

 formler för direkt beräknande af de vid uppsökandet af elementens sannolikaste förbätt- 

 ringar begagnade differentialqvotionerna af rectascension och deklination i afseende å 

 elementen. Medan man tidigare gått omvägen genom motsvarande derivator af longitud 

 och latitud, har den af Lindelöf inslagna vägen numera allmänt följts och med använ- 

 dande af formler af i det väsentliga samma utseende som de af honom uppställda. 



Under Lindelöfs senare vistelse i Pulkovo var han ombetrodd med tvänne vigtiga 

 uppgifter. Den ena bestod i observationer med det stora EßTEi/ska passageinstrumentet 

 och beträffade bestämmandet af rectascensionerna för de stjärnor, hvilka skulle användas 

 vid särskilda longitudsbestämningar i Ryssland. Den sedermera af Wagner utförda 

 diskussionen visar observationernas förträfflighet. Lindelöfs andra uppdrag bestod i be- 

 räkningen af longitudsskillnaden emellan Pulkovo och Dorpat, för hvars bestämmande 

 31 kronometrar transporterats 10 gånger fram och åter emellan de två orterna. Beräk- 

 ningen utmärker sig genom en särskildt i matematiskt afseende synnerligen elegant metod. 



Vi se sålunda Lindelöf niidt uppe i en astronomisk verksamhet och dertill riktad 

 åt denna vetenskaps praktiska sida samt med allt mer betydelsefulla och aktuella mål. 

 Äfven de yttre tecknen tydde på, att han skulle komma att förblifva fästad vid astro- 

 nomin. Under sin vistelse i Pulkovo 1855 — 185(5 var han der anställd såsom e. o. 

 astronom och det ställdes honom i säker utsigt att snart dersammastädes erhålla en ordi- 

 narie plats. 



Emellertid hade professuren i matematik i hemlandet blifvit ledig genom professor 

 Nathanael Gerhard af Schulten den 9 Juli 1855 beviljadt afsked. Lindelöf, såsom 

 nämndt då docent i astronomi, beslöt att ansöka tjänsten, ehuru matematiken vid högskolan 

 vid denna tid företräddes af icke mindre än tre docenter, den redan åldrande Klas 

 Albert Tulindber« samt Kristian Gustaf Sucksdoeff och Wilhelm Engelbert Neovius, 

 båda några år äldre än Lindelöf och hvilka samtliga äfven ansökte tjänsten. Ansök- 

 ningarna fullföljdes emellertid endast af Sucksdorff och Lindelöf, af hvilka den senare 

 speciminerade den 18 Oktober 1856 med en afhandling med titeln „Variationskalkylens 

 theori och dess användning till bestämmande af multipla integralers maxima och minima". 

 Sucksdoeff åter hade valt till ämne: „Hvilken bland alla femplaniga figurer med lika 

 volym har minsta yta?", således också ett tema ur teorin för maxima och minima. Den 

 24 November föredrogs i fysisk-matematiska fakulteten ex officio opponenten professor 

 H. G. BoRENius' utlåtande, kortfattadt såsom denna tid var brukligt och hvari han efter 

 en kort exposé af innehållet uttalar, att „Lindelöfs afhandling Variations kalkylen röjer 

 en noga bekantskap med den ståndpunkt, hvarpå denna del af den högre analysen för 

 det närvarande befinner sig, och en fullkomligt sjelfständig uppfattning af detta vigtiga 

 ämne. Då arbetet dessutom utmärker sig genom en ovanlig ledighet och klarhet i fram- 

 ställningen, anser jag detsamma vara af stor förtjänst för vetenskapen, och på ett fuU- 

 komligen värdigt sätt motsvara ändamålet med dess utgif vande". Sitt omdöme om den 



Tom. 



