Minnestal öfver Lorens Leonard Lindelöf. 9 



1860 bei'ättar Lindelöf att han föreslagit Moigno att tillsammans utgifva framställningen 

 af variationskalkylen. Moigno svarade med att föreslå Lindelöf publicerandet deraf i 

 sammanhang med en ny edition af sin integralkalkyl, något som denne dock sade sig 

 finna betänkligt, emedan derigenom variationskalkylens utkommande skulle fördröjas, och 

 afböjde. Slutet blef, att Lindelöfs arbete skulle utgifvas säi'skildt för sig. Tryckningen 

 har bekostats af vårt universitet. Sedermera har emellertid Moigno aftryckt detsamma 

 såsom första häfte af fjärde tomen i sina „Leçons de calcul différentiel et de calcul 

 intégral". 



Titelbladen i de två editionerna afvika emellertid från hvarandra på ett egen- 

 domligt sätt. Medan det ena l^^der „Leçons de calcul des variations par L. Lindelöf, 

 rédigées en collaboration avec M. l'abbé Moigno", bär det andra under den allmänna 

 titeln „Leçons etc." efter bandets och häftets numrering undertiteln „Calcul des varia- 

 tions, rédigées en collaboration avec M. Lindelöf". I ett omedelbart efter sistnämnda 

 titelblad följande „avertissement" gör Moiuno likväl Lindelöf rättvisan att erkänna, att 

 äran af arbetet hufvudsakligen tillkommer Lindelöf, som medgifves vara den verklige 

 upphofsmannen till metoderna; och i en not till en senare uppsats förtydligar Lindelöf 

 detta, framhållande att Moigno härmed velat utsäga, att dennes medarbetarskap hänfört 

 sig blott till formen och ingalunda till innehållet eller behandlingsmetoderna. Ledsamt 

 nog har emellertid den obestämda affattningen af titelbladen, hvilken icke suppleras 

 genom närmaie upplysningar i företalet eller texten, gifvit anledning till den i utlandet 

 länge gängse uppfattningen, att snarare Moigno vore hufvudförfattaren, en föreställning 

 som dock numera för det mesta vikit för en riktigare. 



På redaktionen nerlades stor omsorg. Väsentliga delar af arbetet omskref Lindelöf 

 upprepadt och detaljerna utmejslades. Dess briljanta stil har redan framhållits. 



Tryckningen pågick mest under sommaren 1861, men hann icke slutföras, innan 

 Lindelöf, som icke önskade begära förlängd tjänstledighet, i September månads slut 

 såg sig tvungen lämna Paris. Tryckningen af slutkapitlen, likasom af företalet och 

 titelbladet skulle derefter ombesörjas af Moigno. 



Emellan professorsspecimen och „Leçons de calcul des variations" ligga hetydande 

 framsteg. Lindelöf har här i hög grad förfullkomnat och förenklat samt utvecklat sina 

 föregångares och sina egna metoder. Ofverallt framlyser författarens glänsande mate- 

 matiska snille. Behandlingen har blifvit såväl elegantare och mera koncentrerad som 

 fördjupad och betydligt mera omfattande. Medan spécimen endast innehåller en kort- 

 fattad framställning af de vigtigaste punkterna af variationskalkylens teori och såsom 

 exempel tillämpning på ett enda problem, är i „Calcul" teoiin framlagd med all önsk- 

 värd fullständighet och hafva tillämpningarna, som gjorts på en mängd vigtiga maximi- 

 och minimiproblem hämtade såväl från geometrins som mekanikens område, fått ett deras 

 betydelse motsvarande utrymme. Om karaktären af framställningen har jag redan yttrat 

 mig. Jämförelsen med spécimen visar, att Lindelöf haft den själföfvervinningen att utesluta 

 sådant, som, ehuru beroende på nya idéer hos honom själf och derför frestande att 

 bibehålla, kunnat tynga bevisföringen. Tillämpningarna innehålla ock mycket nytt och 

 i högsta grad värdefullt. Det skulle föra för långt att här ingå på enskildheter. För 



XXXV. 2 



