Minnestal öfver Lorens Leonard Lmdelöf. 11 



utkommandet af variationskalkylen råkade han i en polemik med den belgiska matema- 

 tikern Steichen, som angripande de tidigare metoderna för skiljande af finita integralers 

 maxima och minima och särskildt framställningen häraf i „Calcul des Variations" i en 

 af belgiska akademin prisbelönt afhandling uppställt en ny och enkel metod härför. 

 LiNDELUF medger metodens enkelhet — men visar tillika på ett öfvertygande sätt, att 

 den är falsk. — Flera uppsatser hänföra sig till det af Lindelöf i allmännare form än 

 tidigare första gången i „Calcul des Variations" lösta problemet att tinna den minsta 

 yta, som uppstår genom en ki'oklinjes rotation kring en axel. Denna yta bildas vid rota- 

 tionen af en kedjelinje d. v. s. en kurva af den form, som antages af en i två punkter 

 upphängd kedja. Lindelöf har äfven undersökt denna ytans stabilitet samt behandlat 

 detta och beslägtade problem från flera synpunkter dels med tillhjälp af variationskalkylen, 

 dels utgående från egenskapen af ytornas konstanta medelkrökning. — I en 1809 offent- 

 liggjord uppsatts har Lindelof undersökt de polyedrar, som vid gifvet ytinnehåll innesluta 

 största volym. Frågan hade behandlats 1842 af den stora tyska geometern Steiner, 

 ur hvars undersökningar framgått, att denna egenskap innehafves af sådana polyedrar, 

 hvilka äro omskrifna omkring en sfär, som tangerar en hvar af polyedrarnas begräns- 

 ningsytor i dess tyngdpunkt. Steiner hade emellertid icke lyckats lösa den af honom 

 såsom synnerligen vigtig framhållna frågan, huruvida sistnämnda egenskap tillkommer 

 alla kon vexa polyedrar af största volym vid gifvet ytinnehåll eller blott vissa klasser 

 af dem. Lindelof visade nu, att egenskapen verkligen är allmän. Vetenskaps-Akademin 

 i Berlin tillerkände honom i anledning häraf det SïEiNER'ska priset af 1,800 Reichsmark, 

 som utsatts för frågans besvarande, ett vackert erkännande öfver hvilket vårt universitet 

 hade anledning att vara stolt och som äfven väsentligt bidragit till Lindelöfs matema- 

 tiska rykte. Till samma fråga och dess detaljer vid olika slag af polyedrar har 

 Lindelöf återkommit i en 1898 i Societetens Acta publicerad uppsats. 



Äfven till andra områden af matematiken sträckte sig Lindelöfs vetenskapliga 

 arbeten. En matematiskt synnerligen vacker och betydelsefull undersökning utgaf han 

 sålunda 1888 öfver banan för en kropp bunden att röra sig längs jordens yta under 

 inflytande af jordens rotation, ett problem med hvilket han äfven tidigare sysselsatt sig 

 och som han här tillämpade på fortplantningen af de luftvågor, som åtföljde det stora 

 vulkaniska utbrottet på Krakatoa år 1883. — Att här analysera eller en gång uppräkna 

 den långa följden af Lindelöfs samtliga arbeten skulle föra för långt. Hvnr han 

 än tog vid, hvilken fråga han angrep, kunde man vara viss på, att han skulle rikta 

 teorin med nya och intressanta upptäckter. En särskild förteckning öfver hans 

 samtliga publikationer vidfogas denna minnesteckning. Här må ännu endast nämnas 

 hans uppsatser om ljusvågor samt om planeters skenbara figur, hvilken sistnämnda före- 

 drogs för naturforskaremötet i Petersburg 1868. Ännu så sent som år 1903 — 4 öfver- 

 raskade han den matematiska verlden med tre i Acta tryckta uppsatser om de polygoner 

 med minsta omkrets, som kunna oniskrifvas kring en gifven ellips. 



Blott en sida af Lindelöfs matematiska verksamhet må här ännu i korthet beröras, 

 den som rör uppställandet af mortalitetstabeller samt lifförsäkrings- och pensionsberäk- 

 ningar. I dessa afseenden har Ijindelof inlagt mycket betydande fosterländska för- 



XXXV. 



