Om astronomiens närvarande ståndpunkt. — Af 



L. LiNDELÖF. 



(Föredi'ag hållet vid års- och högtidsdagen den 29 April 1859.) 



Vid fullgörandet af det hedrande uppdrag, som fallit på 

 min lott, då jag af den Finska Vetenskaps-Societeten blifvit ut- 

 sedd att i denna dess högtidsstund inför en aktad krets af den 

 fosterländska bildningens vänner till betraktande upptaga någon 

 fråga af vetenskaplig betydelse, är det min afsigt att söka i 

 några enkla och flygtiga drag teckna astronomiens närvarande 

 tillstånd samt i korthet antyda de frågor, af hvilkas lösning 

 denna vetenskaps närmaste framtid synes vara beroende; och 

 vågar jag alltså för ett ögonblick utbedja mig mina högtärade 

 Åhörares uppmärksamhet. 



Ingen gren af menskligt vetande har att uppvisa en så 

 konseqvent och storartad utveckling, en sådan följd af glän- 

 sande upptäckter, som astronomin i den nyare tiden. Den 

 djerfva idén om jordens rörelse utgjorde begynnelsen och lik- 

 som fröet till denna utveckling. Menskliga egoismen, som i det 

 längsta ville betrakta sig såsom skapelsens medelpunkt och hög- 

 sta mål, sökte väl, dels i form af filosofisk lärdom, dels såsom 

 kyrklig auktoritet, motarbeta en åsigt, som hotade att omstörta 

 hela den gällande verldsåskådningen , men förgäfves. Hvar och 

 en känner den hårda strid, som Kopernikanska systemets an- 

 hängare i det 16:e seklet hade att utkämpa emot tidens fördo- 

 mar och mot den katolska hierarkin, en strid, hvars lyckhga 

 utgång icke blott afgjorde astronomins framtid, utan i väsendt- 

 1ig mon bidrog till alla vetenskapers pånyttfödelse genom exemp- 

 let af en fördomsfri tolkning af naturens företeelser. 



Det Kopernikanska systemet hade intet direkt bevis för 

 sin giltighet; tvärtom tycktes det innebära en motsägelse såväl 

 emot den sinliga åskådningen , som emot den heliga skrift. Ännu 

 mer: den nya läran, enligt hvilken jorden antogs beskrifva en 

 cirkelformig bana omkring solen, framställde planetornas appa- 



