74 



rtsnta rörelser i sjelfva verket icke bättre eller fullständigare än 

 cle gamles epicykler, men den gjorde det ojemförligt enklare; 

 blott deruti bestod dess styrka och företräde. Det var sålunda 

 öfvertygelsen om de primitiva naturlagarnes enkelhet, som förde 

 CoPEKNicus till hans stora upptäckt och samma fasta tro har 

 sedan dess oupphörligen fört astronomin fram emot dess mål. 

 Men af naturlagarnes enkelhet följer icke, att fenomenen 

 eller rörelserna skola vara lika enkla; de kunna tvärtom, när de 

 bero af flere samverkande orsaker, blifva mycket invecklade. 

 De cirkelformiga banor, som Copernicus tillskref jorden och pla- 

 neterne, förklarade ungefärligen, hvad de borde förklara, men 

 fullkomligt noga tillfredsställde de ännu icke de gjorda iakt- 

 tagelserna; de qvarlemnade tvärtom afvikelser, livilka i samma 

 förhållande blefvo mera märkbara och besvärande , som de astro- 

 nomiska observationerna, isynnerhet genom Tycho Brahes be- 

 mödanden, vunno i noggrannhet. Att tro, det himlakropparne 

 nödvändigt måste röra sig i cirklar med likformig hastighet, 

 var en urgammal fördom, som genom seklers tradition hade 

 vunnit en sådan helgd, att man helre tog sin tillflykt till de 

 äiVentyrligaste hypoteser, hopande cirklar på cirklar i oändlig- 

 het, än man vågade frångå detta axiom. Det var först Kep- 

 LER, som egde nog frimodighet att sätta denna cirkelns mysti- 

 ska företrädesrätt framför andra linier i fråga och som efter 

 fleråriga mödosamma räkningar och försök omsider fann, att 

 planeterna i verkligheten beskrifva ellipser i hvilkas ena bränn- 

 punkt solen är belägen. Genom denna märkvärdiga upptäckt 

 och ^enom de tre lagarne för planeternas rörelser, som Kepler 

 i sammanhang dermed uppställde och genom hvilka hans namn 

 är förevigadt, erhöll den teoretiska astronomin en utveckling, 

 som fuUkomligen motsvarade observationernas dåvarande stånd- 

 punkt. Den Keplerska teorin var i sjelfva verket så enkel 

 och framställde med sådan noggrannhet planeternas apparenta 

 rörelser, att dess sanning ej mer kunde betviflas. Men ett vä- 

 sendtligt steg återstod ännu att taga. Mäktigare än förut på- 

 trängde sig nu den frågan, hvilken kraft det är, som reglerar 

 planeternes rörelser och tvingar dem att beskrifva sina evigt 

 enahanda banor. 



