76 



slutliga bekräftelse. Ar 1G69 utförde ncmligen fransmannen 

 PiCARD en gradmätning emellan Paris och Amiens, hvarigenom 

 jordens""^storlek blef för första gången med någon noggrannhet 

 utrönt. Resultatet af denna gradmätning tjenade nu till ut- 

 gångspunkt för attraktionsteorins tillämpning på månens rörelse , 

 och Newton hade den tillfredsställelsen att härigenom se sin 

 hypotes vinna en afgjord bekräftelse. 



Läran om den allmänna gravitationen, bestående i den 

 enkla satsen, att alla kroppar attrahera hvarandra i förhållande 

 till deras massor och i omvändt förhållande till afståndets qva- 

 drat, denna lära har varit oändligt fruktbärande såväl för den 

 allmänna mekaniken, som för astronomin. Så enkel den är, 

 har den lemuat en tillfredsställande förklaring icke allenast af 

 de empiriska lagar, som Kepler hade uppställt för planeter- 

 nas rörelser, utan äfven af de mångfaldiga afvikelser och modi- 

 fikationer, som dessa lagar äro underkastade och hvilka genom 

 sednare observationer blifvit bragta i dagen. Ur ett enda axiom 

 har den celesta mekaniken genom ojäfaktiga matematiska de- 

 duktioner konseqvent utvecklat sig till ett system af storartadt 

 omfång, ett verk af det 18:de och 19:de seklets raest utmärkta 

 analyster, bland hvilka här endast må nämnas Euler, Lagran ge, 

 Laplace, Gauss och i våra dagar Hansen. Likväl är det långt 

 ifrån , att systemet ännu vore fulländadt , och det är ingen utsigt 

 förhanden, att det ens någonsin skall blifva det i absolut me- 

 ning. Hvilken utveckling än de matematiska vetenskaperna 

 kunna erhålla i en framtid, förmå de likväl aldrig uttömma den 

 celesta mekanikens, d. ä., gravitationens problem. 



Hvad Newton var för den teoretiska astronomin, det var 

 Bradley för den praktiska. Han försåg observatorium i Green- 

 wich med instrumenter af en ny och fullkomligare konstruktion, 

 än man dittills egt, med hvilka han ihärdigt observerade icke 

 blott de till vårt solsystem hörande himlakropparne utan äfven 

 ett stort antal fixstjernor; och sä stor är den noggranhet, hvar- 

 med han bestämde deras läge på himmeln, att alla föregående 

 fixstjernobservationer derigenom förlorat hela sitt värde för 

 framtiden. Ty do qvantitativa bestnmningarne af jordaxelns 

 oHi jordbanans oscillationer. af fixstjernornas skenbara och 



