78 



utvidgning mot eqvatorn, ur teoretiska grunder anad redan af 

 Newton, framgår ur dessa gradmätningar med sådan evidens, 

 att intet tvifvel om dess verklighet kan ega rum. Denna af- 

 plattning, till följe livaraf diametern vid polerna är ungefär Yg^o 

 kortare än vid eqvatorn, är ett af de tydligaste bevisen för 

 jordens rotation kring sin axel och för dess ursprungligen fly- 

 tande aggregations tillstånd. 



Jordens följeslagare månen har i alla tider varit ett in- 

 tressant föremål för astronomernes iakttagelser, såväl som för 

 i eke-astronomers fantasier. Dess elliptiska bana omkring jorden 

 är på mångfaldigt sätt störd hufvudsakligen genom solens at- 

 traktion, likasom månen å sin sida störande inverkar på jordens 

 elliptiska rörelse omkring solen. Att teoretiskt bestämma de 

 banor, som jorden och månen af deras inbördes attraktion i 

 förening med solens centralkraft tvingas att beskrifva, är en af 

 den fysiska astronomins svåraste uppgifter, som under namn af 

 de tre kropparnes problem sysselsatt de största matematici allt 

 sedan Newtons tid, men hvars fullkomliga lösning ännu ej är 

 funnen. Den högre analysen tyckes i sjelfva verket ej ännu 

 vara mogen för en allmän härledning af de invecklade rörelse- 

 fenomen, som härflyta ur gravitationslagen, då tre eller flere 

 himlakroppar inbördes verka på hvarandra. Man har derföre 

 varit tvungen att anlita mer eller mindre speciela och mödo- 

 samma approximations-metoder för att närma sig detta mål. 

 Sednast har den berömda Hansen i Gotha under en lång följd 

 af år uteslutande gjord månteorin till föremål för sina forsk- 

 ningar; resultatet deraf har nyligen skådat dagen i de mån- 

 tabeller, som han utgifvit och om hvilka man hoppas, att de 

 med stor noggrannhet skola framställa denna himlakropps 

 apparenta rörelser, sä invecklade och nyckfulla de än tyc- 

 kas vara. 



Såsom ett bevis ä priori för den precision man har att 

 vänta af dessa tabeller, och för att gifva en föreställning om 

 obetydligheten af de korrektioner, kring hvilka nutidens astro- 

 nomiska undersökningar hvälfva sig, kan följande faktum an- 

 föras. Hansen begagnade för uppgörandet af sina tabeller bland 

 annat de månobservationer, som blifvit gjorda i Greenwich och 



