80 



såväl som alla andra himlakroppar, har astronomin hittills kun- 

 nat lemna endast negativa bidrag. Att månen icke har någon 

 atmosfer, är en gammal känd sak, hvilken man har tillfälle att 

 konstatera, hvarje gång en stjerna bortskymmes af denna himla- 

 kropp. Yore en atmosfer förhanden, som hade likhet med 

 någon af våra kända gasarter, så skulle den ifrån stjernan kom- 

 mande ljus-strålen, då den passerar nära intill månens rand, 

 ovilkorligen undergå en brytning, som hade till följd, att stjer- 

 nan ännu vore synlig för oss någon tid efter det den i verk- 

 ligheten redan befunne sig bakom månens disk. Den observe- 

 rade tiden, under hvilken en stjerna är bortskymd af månen, 

 blefve till följe häraf kortare än den verkliga eller beräknade 

 tiden. Men erfarenheten visar, att sådant ej är fallet, och be- 

 rättigar således till den slutsats, att månen ej har någon märk- 

 bar atmosfer. Att der lika litet kan finnas vatten, är äfvenså 

 klart; ty i motsatt fall skulle genom vattnets afdunstning en 

 atmosfer af vattengas nödvändigtvis hafva bildat sig. De stora, 

 dunkla fläckarne i månen , som af de förste selenograferne be- 

 tecknades med „stormarnes ocean", ,.lugnets haf", „drömmarnes 

 sjö", med flere vackra och poetiska namn, utgöras sannolikt af 

 slättländer eller hedar, måhända lika vattenfattiga som Saharas 

 öken. Då nu luft och vatten, så vidt bekant är, utgöra nöd- 

 vändiga vilkor för allt jordiskt lif, och dessa elementer helt och 

 hållet saknas eller i omärklig grad förefinnas på månen, synes 

 män-innevånarnes existens tills dato hvila på högst prekära 

 grunder. Det säkra är, att man hittills ingenting iakttagit, som 

 skulle antyda tillvaron af organiskt lif på månens yta. 



Det sednaste decennium har i astronomiskt hänseende va- 

 rit isynnerhet utmärkt genom upptäckten af en stor mängd små 

 planeter. Ledde af öfvertygelsen , att i det stora mellanrummet 

 mellan Mars och Jupiters banor ännu flere okände planeter 

 återstå att upptäcka, hafva några astronomer nästan uteslu- 

 tande egnat sig åt plauetsökeriet. Den oväntade framgången 

 af deras bemödanden bör hufvudsakligen tillskrifvas den ut- 

 sträckning, som ötjernkntalogerna och stjernkartorne erhållit ge- 

 nom Bessels, Argelanders m. fl. mångåriga och mödosamma ar- 

 beten. Ty den enkla omständigheten, att en liten stjerna af 



