82 



bjudit ett rikt fält för användningen och pröfningen af 

 denna teori. 



Hand i hand med förenämnde upptäckter fortgår äfven 

 det planmässiga uppsökandet af kometer, hvaraf icke mindre än 

 8 observerades förlidet är. På det sednaste decennium hafva 

 omkring 40 kometer blifvit sedda, och hela antalet af dem, 

 som blifvit astronomiskt observerade eller i historiska skrifter 

 omtalas, uppgår till fllere hundrade. — Väl är det längesedan 

 bekant, att äfven kometerna i sina rörelser underlyda den all- 

 männa gravitationen; men deras natur föröfrigt och den roll 

 dem är anvisad i vårt solsystems ekonomi är ännu lika dunkel 

 och outredd som någonsin. Laplace ansåg dem hafva uppkom- 

 mit genom kondensering af den töckenlika materie, som enligt 

 hans förmenande skulle i ymnighet förefinnas i universum. Ir- 

 rande i rymden kunde dessa kaotiska massor räka inom den 

 trakt, der solens attraktion är förherrskande, och blefve då tvungna 

 att beskrifva elliptiska eller hyperboliska banor omkring solen. 

 Denna hypotes, enligt hvilken kometerna vore att betraktas 

 såsom fi*emmande för vårt solsystem, förklarar på ett tillfreds- 

 ställande sätt såväl den omständigheten, att kometerna röra sig 

 utan ätskilnad i alla möjliga rigtningar, som orsaken dertill, att 

 deras banor äro så excentriska eller aflånga, att de stundom 

 komma solen mycket nära, stundom aflägsna sig derifrän långt 

 utom solsystemets kända gränser. — Så är t. ex. fallet med 

 den stora kometen af 1858, hvars minsta och största afstånd 

 från solen förhålla sig nära nog som 1 till 570, hvilket ab- 

 norma förhållande äfven eger rum emellan kometens hastigheter 

 i de motsatta delarne af dess bana. 



Då kometerna vanligtvis endast en kort tid äro synliga 

 och deras banor, såsom redan nämndes, alltid äro mycket af- 

 långa, är d^t blott undantagsvis man kan afgöra, huruvida de 

 röra sig i ellipser eller hyperbler. Hvilketdera som helst kan 

 enligt gravitationslagen lika väl ega rum. I förra fallet åter- 

 komma de periodiskt, i det sednare deremot aflägsna de sig i 

 oändlighet utan att någonsin återvända till solen. 



Antalet af periodiska kometer eller sådana, som beskrifva 

 slutna banor och med visshet blifvit särskilda gånger observe- 



