84 



ket har ytterst ringa sannolikhet. Emellertid har man beräknat, 

 att om jorden år 1852 varit en månad framom sin verkliga ort 

 i rymden , den då skulle hafva passerat rakt igenom kometen — 

 ett märkvärdigt möte, hvaraf vår planet troligen skulle haft 

 föga känning, men som kunnat tillintetgöra kometens existens 

 såsom sjelfständig himlakropp. 



Denna komet är obetydlig och med möda synlig för blotta 

 ögat, när den är i sin största glans. Icke dess mindre har den 

 fästat vid sig astronomernas synnerliga intresse genom ett fysiskt 

 fenomen, som är alldeles ensamt i sitt slag. Ar 1846 i Ja- 

 nuari månad sågs densamma dela sig i tvenne kometer, hvilka 

 derefter i vänskaplig endrägt genomtågade en båge af 70^ på 

 himlahvalfvet. Deras skenbara afständ från hvarandra tilltog 

 småningom; likväl voro de under hela tiden af deras synbarhet 

 sä nära hvarandra, att de på engång kunde ses i synfältet af 

 ett teleskop. Derunder föregingo märkvärdiga vexlingar i de- 

 ras gestalt och inbördes förhållande, i det den nybildade ko- 

 meten, som i början var ytterst svag, småningom tillväxte pä 

 bekostnad af sin kompanjon, hvilken den snart öfverträflfade i 

 storlek och ljusstyrka, livarefter den åter begynte aftaga. En 

 dylik vexelvcrkan emellan båda kometerna bemärktes äfven un- 

 der deras korta synbarhet hösten 1852 , ehuru deras afstånd 

 nu redan var 8 gånger större än under föregående apparition. 

 Måhända existerar något sammanhang emellan denna besynner- 

 liga sjelfdelning och den enorma utsträckning några kometers 

 töckenlika massor stundom erhålla i solens grannskap. Någon 

 ännu okänd repellerande kraft synes här röja sitt inflytande. 

 Fenomenet är emellertid en gåta , hvars lösning måste lemnas åt 

 framtiden. 



Men det vore i sanning att misskänna astronomins nu- 

 varande ståndpunkt, om man ansåge upptäckterna af planeter 

 och kometer eller undersökningarne af deras fysiska beskaffen- 

 het för de vigtigaste frågorne för dagen. Dylika frågor, huru 

 intressanta de än kunna vara i och för sig, äro likväl för 

 den egentliga astronomin af en underordnad betydelse. Denna 

 vetenskaps uppgift är fastmer att fastställa de allmänna lagarne 

 för himlakropparnes rörelser under en sådan form, att deras 



