mest invecklade fenomen i vårt solsystem; men det vore fåfängt 

 att förneka, att just vid denna härledning- mycket återstår för 

 kommande tider att förenkla och förbättra. Denna del af astro- 

 nomin, som har att göra med solsystemets innersta konstitution , 

 skall framgent såsom hittills taga de bästa och ädlaste krafterna 

 i anspråk. Genom att fortfarande och med uppmärksamhet följa 

 planeternes och isjnmerhet de periodiska kometernes rörelser 

 skall man å andra sidan säkrare utreda, huruvida jemte attrak- 

 tionen några andra ännu okända relationer existera emellan himla- 

 kropparne, som för den noggranna beräkningen af deras banor 

 måste tagas i betraktande. — Ifall verldsrymden är uppfyld af 

 en eter, såsom man har anledning att tro, sä är det äfven en 

 vigtig fråga, att utreda hvilket inflytande denna eter kan hafva 

 på planeternas och kometernas rörelser, samt huru den i öfrigt 

 är beskaffad, om den har lika täthet öfverallt eller möjligen är 

 mera concentrerad i solens närhet o. s. v. 



Men större vyer än vårt eget solsystem erbjuda de oräk- 

 neliga solar, som äro spridda i universum på sådana afstånd 

 ifrån oss, att hela jordbanan sedd ifrån dem skulle tyckas sam- 

 manfalla i en punkt. Detta ofantliga afstånd gör visserligen , 

 att man för alltid måste försaka hoppet att erhålla någon känne- 

 dom om deras fysiska beskaffenhet eller ens kunna mäta deras 

 storlek. Men detta har äfven för astronomen ett jemförelsevis 

 mindre intresse än undersökningen af deras rörelser. Man har 

 nemligen äfven hos fixstjernorne bemärkt utom den rotation 

 kring axeln, hvartill man sluter af vissa föränderliga stjer- 

 nors periodiska vexling i ljusstyrka, äfven ett fortskridande i 

 rymden, ehuru sistnämnde s. k. egna rörelse är så långsam, att 

 den först efter årtionden blifver märkbar. Vid första påseende 

 tyckes densamma vara fullkomligt regellös, hos några stjernor 

 större hos andra mindre, hos den ena riktad åt ett, hos den 

 andra åt ett annat håll, men vid en närmare sammanställning 

 af ett stort antal stjernor, röjer sig i deras rörelse en allmän 

 tendens att aflägsna sig ifrån en viss punkt på himlen, belägen 

 i Hercules konstellation. Orsaken dertill kan icke vara någon 

 annan , än att vår sol med alla dess planeter, kometer och dra- 

 banter fortskrider just emot s;imma punkt pä himraelen. Ett 



