96 



prakt i gudarnes tempel och i offentliga byggnader, medan de 

 privata boningarne ännu voro enkla, och från dessa tider gick 

 i arf till de sednare ett sträfvande att inlägga förtjenst om det 

 allmänna, att utmärka sig och vinna ära genom publika bygg- 

 nadsföretag. Derföre utgöra sä väl väganläggningarnes som an- 

 dra offentliga byggnaders lemningar äfven då, när dessa verk 

 omedelbart bestämts af någon vansinnig despots vilja, likväl en 

 vördnadsbjudande påminnelse om Roms allmänanda och en reflex 

 af dess glansfulla storhet. Republikens censorer tillhörde det 

 egentligen, och under dem ajdilerne, att sörja för vägbyggnader 

 i Italien, likasom i staden Rom, och dessa embetsmän täflade häri 

 med hvarandra. I provinserna bestämdes dessa företag af pro- 

 vinsens ståthållare. Äfven ifrade några folktribuner för denna 

 angelägenhet, som beredde de fattiga medborgarne tillfälle till 

 förtjenst, och genom Gajus Gracchus tillkommo egna embetsmän 

 för omsorgen om nya vägars anläggande och de gamlas vidmakt- 

 hållande, de så kallade curalores viarum, ett embete, som un- 

 der republikanska perioden förekom tidtals som ett extraordinärt , 

 men frän Augusti regering var ett beständigt, ^ det att kejsa- 

 ren likväl i högsta instansen var curator viarum, hvilken titel 

 Augustus upptog bland dem han tillegnade sig. Kostnaden för 

 de stora chausséernas nybyggnad ålåg egentligen statskassan, 

 dock att denna kostnad äfven befinnes blifvit fördelad på de 

 trakter af riket, som fingo nytta af de nya vägarne, hvarjemte 

 vissa kejsares liberalitet anslog de nödiga medlen ur fiscus, 

 den privata kejserliga skattkammaren. I underhållet af dessa 

 chausséer deltogo kommunerna, och dem tillhörde anläggnings- 

 kostnaden för allmänna landsvägar af mindre utsträckning, de 

 så kallade viae vicinales. För provinserna var chausséernas byg- 

 gande icke någon tryckande börda, ty om också materialernas 

 anskaffande utan all ersättning tidtals drabbade provinciales , 

 verkställdes dock arbetet der af legionsoldaterne , till hvilkas 

 tjensteåligganden vägbyggnad hörde. 



Jag slutar detta anförande om vägarne med att påminna om 

 den mycket allmänna vackra Romarseden att invid desamma resa 

 de aflidnes grafvar, likasom man i Italien äfven gerna helt nära 

 dera valde platsen för tempel, villor och andra byggnader, hvilka 



