98 



des, förband gästvänner icke blotl att herbergera, utan äfven 

 att för öfrigt verksamt understöda hvarandra. Ocli enligt forn- 

 tidens allmänna åsigt betraktades icke de tjenster, som en re- 

 sande gästvän emottog, såsom i någon mån tryckande och för- 

 ödmjukande för honom, utan såsom en ovilkorlig, en helig 

 rättighet. Romerska juristers rättsbestämningar ställde pligterna 

 mot gästvänner efter dem mot föräldrar och efter pligter mot 

 myndlingar, dels före dels efter skyldigheterna mot klienter i 

 detta ords äldre Romerska betydelse , men enhälligt öfver pligter 

 mot andra blodsfränder än föräldrar. Det var vidare ett van- 

 ligt förhällande, att hela samhällen ingingo gästvänskap med 

 utmärkte Romare , hvilka då tillika blefvo denna stads eller detta 

 folks patroner. Dessutom fanns ännu annat, som lättade eller 

 afhjelpte svårigheterna på resor för de högre klasserna. Den 

 Romerska senaten tillät sig att åt sina medlemmar vid deras 

 resor utom Italien uppdraga en sä kallad „fri beskickning" (le- 

 gaiio libera), som berättigade personen att åtnjuta alla ett Ro- 

 merskt statsom.buds fördelar utan några offentliga åligganden. 

 Och till det furstliga lefnadssätt, som män af rang och rikedom 

 i sednare tider förde, hörde äfven den lyx att utom egentliga 

 villor äga på flera ställen i Italien hus och byggnader för att 

 der taga in på resor, hvarvid vänner begagnade hvarandras 

 7nansiones. 



Stora hoteller för resande kände man ej. Värdshus funnos 

 (ifverallt , men de voro allmänt af sämre slag. På resor färda- 

 des man med egna hästar och mulåsnor, och på längre färder 

 fingo derföre de mindre bemedlade hjelpa sig. så godt de kunde. 

 Att på stora stråkvägar den enskilda företagsamheten ställde 

 sig till resandes tjenst med transportmedel, är dock högst sanno- 

 likt, och detta finnes bevittnadt, hvad angår den förut om- 

 nämnda kanalen i Pontinska träsken. Men man vet icke något 

 om reglerade diligens-inrättningar till lands förriln under kej- 

 sarne för statsbehof. — Budskap i statsärender affärdades hos 

 Romarne i början genom extraordinära kurirer, likasom Grek- 

 lands samhällen för utomordentliga budskickningar använde sina 

 för sådant ändamål inöfvade löpare, tj^eqoöqo^ol. För privat 

 korrespondens anlitade man tillfälliga lägenheter, hvarjemte de 



