9!» 



törnarna och rika i Rom äfven hade egna tabellarii^ slafvar som 

 förde bref från en ort, en stad, ett land till ett annat. Men 

 oberäknade maktens och förmögenhetens särskilda befordrings- 

 medel af den privata bref- och persontransporten, var saken af 

 gammalt väsendtligen ställd på gästvänskapens för de moderna 

 civiliserade folken obekanta sköna lagars kraft. 



Jag går nu att i största korthet anföra de allmänna dra- 

 gen af kejsartidens post väs ende. En reglerad kurirpost för 

 regeringens behof hade existerat i den gamla Persiska monarkin 

 och måhända äfven annorstädes i Orienten. I Romerska staten 

 införde Augustus en ständig kurirpost för rapporter och re- 

 skripter. Föist fördelades utmed de stora stråkvägarne statio- 

 ner för löpare, hvilka atlöste hvarandra; sedan inrättades ri- 

 dande och åkande kurirer, som förde skrifvelsen ända fram till 

 dess bestämmelseort. Snart och, såsom det synes, redan under 

 Augustus utvidgades denna inrättning, sä att den omfattade 

 icke blott brefpost genom kurirer, utan äfven persontransport. 

 Trajanus torde hafva förbättrat postväsendet. Ett antal kejser- 

 liga konstitutioner af Constantinus , Julianus och flere andra 

 seduare imperatorer, hvilka innehålla speciella föreskrifter eller 

 äro riktade emot förefallna oordningar, låta dervid finna, att postin- 

 rättningen sträckte sig öfver hela Romerska riket, så att en or- 

 dinarie postgång rörde sig på de stora chausséerna, der såväl 

 stationer för ombyten af dragare, mulationes, som ställen till 

 nattqvarter, mansiones, voro anordnade, hvarjemte en extrapost, 

 i fall af behof, kunde åstadkommas på de mindre vägarne. 

 Förhållandet var dock icke sådant, att den ordinarie posten 

 skulle afgått pä vissa fastställda tider, utan det var en obestämd 

 kurirpost, men med beständiga anstalter för dess fi'amfärd, och 

 tillika förekom en daglig transportering af resande, hvarvid lik- 

 väl det antal af hästar och andra dragare, som för hvarje dag 

 borde stå till förfogande på stationerna, var inskränkt till ett 

 visst mått. Hvarken bref- eller persontransporten var inrättad 

 för privat räkning , utan hvardera för statens. Dock finner man , 

 att brefkurirerne plägade på eget bevåg emot betalning med- 

 taga privata skrifvelser, hvilket egentligen var ett missbruk, och 

 att jemväl sådana personor, som icke stodo i statens tjenst eller 



