100 



reste i dess ärender, ofta genom särskild välvilja imdfingo de 

 förpassningar, hvilkas uppvisande på stationerna erfordrades till 

 erhållande af skjuts. Men de omnämnda kejserliga brefven näpsa 

 begångna missbruk i sistnämnda afseende, och detta med skäl. 

 Ty hela inrättningen led af det väsendtliga fel, att för skjutsen 

 något slags ersättning aldrig erlades åt kommunerna, som be- 

 kostade den. En talrik personal, som var anställd för post- 

 väsendet, aflönades ur statskassan, men skjutsen bestreds af de 

 nejder, genom hvilka posten framgick, i hvilket förhållande blott 

 en och annan kejsares frikostighet att låta utgifterna för skjut- 

 sens underhåll i ett visst land eller i allmänhet utgå ur den 

 kejserliga fiscus gjorde korta afbrott. I cursus publicus ingick 

 äfven ett annat slag af skjuts, nämligen fortskaffandet af tunga 

 varor för statens räkning, t. ex. förnödenheter för arméerna. 

 Allt detta, men isynnerhet de missbruk till privat fördel , hvilka 

 icke kunde afstyras, betungade i högsta grad kejsarens under- 

 såtar. Till förekommande af oordningar utsändes fåfängt rese- 

 fiskaler, eller inskränktes förgäfves provinsståthållarnes rätt att 

 utfärda förpassningar. 



Dessa förpassningar — diplomata^ evectiones, tractoriae 

 — voro de enda resepass, som någonsin voro i bruk hos Ro- 

 marne i fredstid. Blott der krig fördes, kunde pass komma i 

 fråga för obehindrad resa. 



