108 



tetet i Upsala, doktor Israel Hwassek, invald till hedersleda- 

 mot den 24 April 1846, död den elfte sistlidne Maj; den andra 

 professor emeritus vid universitetet i Heidelberg, doktor Frie- 

 drich TiEDEMANN, invald den 3 April 1854, död den 22 sistl. 

 Januari. — Må det tillåtas mig att några ögonblick dröja vid 

 dessa frejdade fremlingars minne, helst den ene af dem knappt 

 kan kallas en fremling hos oss, — Tiedemann, född 1781 i 

 Kassel, var professor i zoologi, anatomi och fysiologi vid uni- 

 versitetet i Landshut från 1805 till 1816, samt derefter i Hei- 

 delberg till 1850, då han öfverflyttade till Frankfurt am Main, 

 der han tillbringade sina återstående dagar. Han var en af sitt 

 lands och sin tids förtjenstfuUaste forskare och vetenskapsmän; 

 lians arbeten äro talrika och omfatta alla de kuuskapsgrenar, i 

 hvilka han som universitetsLärare var anställd. Bland hans så- 

 som oöfverträffliga ansedda anatomiska arbeten förtj enar särskildt 

 ihägkommas hans skrift om „ Negerns hjerna jemförd med Euro- 

 péens", deri han lemnade humaniteten ett kraftigt vapen i hand 

 till negerslafveriets bekämpande från naturvetenskaplig stånd- 

 punkt, i det han ådagalade, att det af egoismen och snikenhe- 

 ten uppställda påståendet om negerracens fullständiga underläg- 

 senhet icke har något stöd i anatomiska eller andra naturför- 

 hållanden. Hans fysiologiska arbeten grepo djupt in i veten- 

 skapens utveckling. Den tiden låg ännu den exakta fysiologin 

 i sin linda: den på speciela försök och iakttagelser grundade 

 forskningen hade på detta fält knappt ännu blifvit anlitad. 

 I stället uppställde man några allmänna idéer om organism och 

 det organiska lifvet och byggde på dem fantastiska teorier, der 

 en allsmäktig lifskraft ingick som det första och det sista mo- 

 ment, en verklig trollkraft, för hvars verkningar man ej kunde 

 göra sig någon reda — annorlunda än genom nebulösa fraser 

 och oförklarliga konsttermer. Tiedemann var en af de förste, 

 som motsatte sig denna riktning och inslog en annan väg, I 

 förening med sin vän Gmelin offentliggjorde han angående blod- 

 berednings- och matsmältningsprocesserna några undersökningar, 

 livilka öppnade vägen för en rationellare användning af kemi 

 på lösningen af fysiologiska frågor och ledde äfven lifvets ve- 

 tenskap in på den experimentella bana, der hon sedermera 



